515 
vcre os nictl liensyn til clcn successive daniiclse af cleres 
consliliierende bestanddele. Del viser sig nemlig over- 
all med tydeliglied, at Feldspatlien liar vaeret liaardnet, 
eller er krystallisert for end Glimmer og Qvartz. Ef- 
ter almindelige vulcanistiske principer kan dette aldeles 
ikke forklares, tlii kiseljord for sig smelter, som be- 
kjendt, fdrst ved en langt hoiere lemperatur, og maa 
derfor storkne langt tidligere end et silicat, som feld- 
spath. Men da netop det omvendte bar fundet sted, 
saa maa dette levere et talende beviis for den kjends- 
gjerning, som ei noksom kan paaskjdnnes af geogno- 
sterne, at Ilden alene ci bar udrellet alle Undre, men 
at tillige tiltroenge vandets og iipaatvivligen endnu flerc 
agentiers bjelp. 
Hvad Gadolinitens dannelses- (storknings-) moment 
angaaer, saa synes det, att dette er indtraadt endnu for 
end Feldspatbens. Overall nemlig bvor et Gadolinit- 
stykke er omgivet af Feldspatb, viser sig den sidste 
sledse, mer eller mindre lydeligt, stierneforrnigen an- 
ordnet omkring samme, aldeles paa samme maade, som 
det pleier at skee med krystaller, som dannes omkring 
en fast kjerne, som t. ex. er tilfaeldet med inkruslerin- 
ger af gyps, kulsuur kalk o. s. v. 
Endlig kan jeg ei stiltiende forbigaae, at Gadolinit, 
Allanit og lignende (isier pyrognorniske) mmeralier ei sy- 
nes at bore til saa store sjeldenbeder, saa at sige ab- 
normiteter af bjergmasserne, som man bid till bar an- 
taget. Efter mine iagttagelser lader det til, at disse mi- 
neralier ere en caracteristisk bestanddel af biin gang- 
agtig forekommende Granit, som paa mange steder i 
Norge (og sandsynligviis ogsaa i Sverige) optraeder i Ur- 
bjergarternes omraade. Man kan forestille sig, att disse 
mineralier, med dercs mangebaande sjeldne bestand- 
dele, ved bjaelp af bine granitmassers opstigen, ere 
blc vne opfoite fra en stone dybde af Jordeu, i bvilken 
Ytterjord, Bcrylljord, Cer, Lantban o. s. v. maaske fore- 
