027 
Bil. K. 
Over Charakteren og Skjoiihecleii i den 
aeldre Havekuiist 
ved C. Molhech. 
1 delte Foredrag glk Forf. deels ud paa at vise, at man 
er Liberclliget til at frakiende den aeldre (saakaldte fran~ 
she) Havekonst Skionhed, fordi den gaaer ud fra et andet 
Grundprincip, end den nyere (saakaldte engelske) Have- 
konsts Forsog paa en levende Efterligning i det Smaa af 
det pitoreske Skidnne i Landskabsnaturen ; deels paa at 
oplyse Forholdet imellem den aeldre og nyere Kunst, i 
begges eiendommelige Charakteer og BeskafFenhed. Her- 
ved, erindrcde ban, er allerforst at bemaerke, at man, 
naar Talen er om aeldre Havekonst, vel maa skielne imel- 
lem I deer lie og Heelheden, og de mind re lieldige En- 
keltheder og Udartninger. Opsoge vi den herskende 
Grundtanke i den aeldre Konst, og finde, at denne er 
bygget paa de lige Liniers Anvendelse, da kunne vi der- 
for ei tale om N aturstridighed ^ om Mangel paa Skionhed, 
En beromt Naturforsker (i/. C, Ursted') bar nyligen i 
denne Forsamling lulviklet, hvorledes man netop i de 
lige Linier f og deres Symmetrie, maa soge Skionhedens 
forste Elementer. Naturen bar ligesaa lidt forviist dern, 
som det symmetriske Forliold, af sit Rige. Dette For- 
hold mode vi baade i Planteverdenen og i Dyrenes Le- 
gemer; og de lige Linier herske ligesaavel i Urternes og 
Traeernes Vaext, som i Chrystallisationen. Symmetrien , 
der er Basis for den aeldre Havekonst, ligesom for Ar- 
cbitecturen , kan derfor heller ikke i Iiiin frakiendes sin 
Deel i Formskionheden. Selv fra det romantiske Genre 
i Arcbitecturen er Symmelrien ikke ndelukket, og den 
romantiske Charakteer er saa langt fra, som nogle mene, 
at vaere en Egenbed for den nyere, pittoveske Havekonst, 
at den tvertimod ogsaa findcs i en udmaerket Grad at 
have hiemme i Haver, som ganske tilbore den aeldre 
