694 
dommc og Fcil end den invendige. Forf. ndvikkier 
dernaist, at Bagtaaen gjdr Foi holdsviis stdrre Modsfand i 
sill l)agestc Decl og lidcr der dot stoerkeste Tiyk, me- 
dens Kroppen skydes frenij Forhoven derimod formenes 
at gjdre stdrst modstand i sin forreste Deel , der skal 
forliiiidre Le^emet i at falde forofver. Som Beviis for 
O 
at det steddndende stdrre Tryk i den liageste deel af 
Baohoven staar i den ndieste Forhindelse med den Om- 
O 
stcendiglied , at Straalen i Bagfoden er stOKrkere udviklet 
end i F’orfoden, anfdres, at Sygdoinme eller Fed i Lede- 
niodene, der give disse en Stilling, hvorved Tyngden 
falder mere mod den forreste Deel af Taaen, medfdre 
en Svindning af Stiaalen. I fjerde og sidste Piinkt be- 
rdrer Forf. Hovens Udvidnino; i Stdtnin^smomentet. Den- 
ne af Veterinererne antagne (i den senere Tid omtvistede, 
og for Beslaglaerens theorie scerdeles vigtige) Forandring 
af Hoven betvifler Forf. ikke, men soger derimod at 
godtgjdre Nod vend igheden deraf, formedelst Taaens Byg- 
ning, og tillaegger i denne Henseende Dragtbrnskene og 
Straalepiiden en vocsenilig Indflydelse. Forsog, som Forf. 
anstillede med den levende Hoest, for at overtyde sig 
om Udvidelse af Hoven virkelig finder sted under Gan- 
gen, varc ikke bekraeftende. 
