Skona syn! Ej afuncl skynmicr 
Snillets taflan, segrens lott, 
Forskningens dcmanl-toin rymmer 
Adla, ljusa andar blott, 
Och all vinning ar geniensam, 
Hvar ditt fjerrgias fann en ban 
Till en okand d, som ensam 
Lag i tankens ocean. 
Mangen gata gdms i orden 
An pa lsis*bildens grand, 
Soin till fotapall bar jorden 
Och hvars hvalf ar himlens rund. 
fngen dddlig sidjan drager 
Fran det evigas niyster, 
Men i tidens sknmina dager 
Tankarns stjerna ledsven ar. 
Ofver OSS dess bild sig malar; 
’’Stjernan utan nedergang.” 
Sa bekampom, i dess stralar, 
Fdrdoms raakt och mdrkrets tvang. 
Fri, som bdljans gang kring jorden, 
Klar, som Juni-solen ar. 
Lyse an, som fdrr, kring Norden 
Tankarns fackla, ren och skar. 
Siare fran Gefions lundar, 
Fran det hdga Dovre-fjall, 
Dagen sjunker, afsked stundar, 
Tryckom vanners hand i qvall, 
Eder valgang skalen klinge 
I vart fasta brddrabnnd, 
Lyckligt vind och vagor bringe 
Er till hemmels berg och sund. 
Men nar ater ljusa qvallar 
Tyda var hdgsommar-prakt , 
Midnatt-soln kring dal och f]allar 
liosor strdr, fran trakt till Irakt, 
Da iir 
