21 
Iblandt de Bestnebelser , hvorved vort Samfund maa virke 
for den nordiske Broderaand , er Sprogudviklingen ikke den 
ringeste. 
Jeg har vovet at berore denue Gienstand saavel i yore 
Gotheborger Sammenkomster, som i de sidste Kiobenhavnske ; 
men hvor ofte den end omhandles, vil den aldrig udtommes. 
Min Hensigt er* saameget som det staaer i min Magt, at frem- 
kalde Overveielser , som kunde tiene til at giore vore Natur- 
forskerbestraebelser saa frugtbare som muligt for vort faelles 
Sprog. Faelles kalder jeg det med samme Ret, som alle de 
Dialekter, der taltes i det gamle Hellas, kaldtes Graesk. Om 
dette vort Sprogfaellesskab bersker der udentvivl den fuldkom- 
neste Enighed imellem os; men dette er ikke nok, denne Er- 
kiendelse maa stedse holdes i levende Anvcndelse. At traede op 
i Faellesskab er Betingelsen for at erhverve Nordens aandelige 
Bestraebelser en ret stor og vort Norden vaerdig Anseelse uden- 
for vore egne Graendser. Man taenke sig i hvilket Lys den tydske 
Aand vilde have vaeret betragtet , dersom man i hver af dets 
m 
Stater vilde have drevet Kiaerligheden til sin Fodestavn saa vidt, 
at man eue vilde fore Navn efter den. Naar Brandenburgeren, 
Hesseren, Sachseren, Wurtenbergeren o. s. v. ikke vilde kaldes 
Tydskere, men hver benaevnes efter den Stat, hvortil han horte, 
og saaledes den eue vilde siges at skrive Brandenburgsk , den 
anden Hessisk, den tredic Sachsisk , den fierde Wurtenbergisk, 
og saaledes i alle Tydsklands andre Stater. Man vilde let, uden 
at gaae til de allermindste , herved have faaet en halv Snees 
Navne. Men Navneadskillelseu vilde have fort til virkelig Ad- 
skillelse; man vilde i hver af dissc Afdelinger straebe at frem- 
drage Mundartens Egenheder, og allermeest dem, som staerkest 
afvege fra de ovriges. I Tidernes Lob vilde man paa denne 
Maade have drevet det til en Adsplittelse, som vilde, om ikke 
ganske skiule, saa dog forvirrende omtaage Tydsklands herlige 
