22 
Navn i Aandernes Rigc. Luther, Copernicus, Albrecht Durer, 
Opitz, Kepler, Stahl, Leibnitz, Winkelmann, Lessing, Gothe, 
Schiller, Mozart, Kant, Bessel vildo da ikke have vaeret Navne, 
som udgiore een stor Nations Prydelse. 
Det er sandt, at vi her i Norden allerede have en Adskil- 
lelse mellcm to ved talrigc Aandsvserker udmaerkede Mundarter, 
og at det ikke er sandsynligt, maaskee ikke engang onskeligt, 
at de skuldesammensmaeltes ; men Broderfolkenes giensidige Om- 
gang ogderes Fortrolighed mod hinandens Yaerker vil efterhaan- 
den frembringe lykkelige Naermelser, og derved giore begge 
Litteraturer fuldkomment tilgaengelige for enhver, som tilgavns 
kiender een af de to Mundarter, hvilke man iovrigt kan vaere 
berettiget til fortsat at kalde Sprog, forsaavidt de hver have en 
hoi Uddannelse. I to af Rigerne have vi en fuldkommen Sprog- 
eenhed. Lader os holde fast herpaa; dette er sandeligt til vort 
eget velforstaaede faelles Bedste, hvorimod de Aandsgaver og 
Indsigter, som hist eller her anvendes i modsat Retning, afgiort 
virke til faelles Skade. Naturligviis skal denne Advarsel mod 
enhver Bestrsebelse, som har en Sprog adskillelse til Hensigt, ikke 
medfore nogen Indsigelse mod den Foraedling, ethvert af Broder- 
folkene vil give sit Sprog, ved egen selvstaendigSprogudvikling; 
men det maa vaere Foraedlingen — ikke Adskillelsen, der skal vaere 
Hensigten, og Broderaanden maa fore Tilsynet derved. IGrun- 
den er dette ikke forskielligt fra det, som hidindtil er skeet. 
Det Sprog, som skrives i Danmark og Norge, er dannet ved dets 
Beboeres faelles Vaerker, og saaledes bor det vedblive. Vi ville 
da fremdeles have den Fordeel, at det ene Folk kan tilegnesig 
det andets Sprogopfindelser og andre Berigelser af Sproget. 
Den Norske Natur har mange Gienstande, som ikke forekomme i 
den Danske; hvor gierne maa vi da ikke tilegne os dem, ja 
hvor ofte have vi ikke giort dette. Af det Svenske kan vort 
Danske giore samme Laan; kun maa man herved ofte tillade 
