25 
msencl. Man maa saa at sige see sig om i Sproget, for at op- 
dage om deri allerede Andes et Ord, som passer til Betegnelsen, 
eller om maaskee visse Sproglovc eller endog kun Antydninger 
af saadanne kunne tiene til 0iemedet. Jo mere Udtrykket strax 
1 tiltaler den naturlige Sprogsands, desto vissere kan man ordent- 
ligviis vsere paa at man har truffet det Rette, og sat sin Tanke 
i Forbindelse med Folkets ovrige Kundskabsforraad. Men saa- 
danne Ord og Udtryk kan man ikke danne i Msengde og med 
den Hurtighed, som kan anvendes ved systematiske Navne, der 
dannes efter visse Regler; nei her er ethvert traeffende nytUd- 
I tryk enten en heldig Opfindelse eller et lykkeligl Fund. Dc 
sarnies i Tidernes Lob ved Manges forenede Bestrsebelser. Med- 
arbeiderne i dette Vaerk maa ikke lade sig afskraikke derved, 
at mangent Ord siden ikke befindes heldigt — de maa vide, at 
de mindre heldige Udtryk uden Skade kunne gaae under i Ti- 
dens Strom — men de ere ogsaa berettigede til den Billighed 
I hos deres Medborgere, at det udrettede Gode ikke glemmes over 
de mindre heldige Bestraebelser. Sammenkomster, som vore, 
synes mig fortrinligt skikkede til Overveielser af denne Art, og 
jeg er ikke uden Haab om, at vi ved naervaerende Moder kunne 
I udrette Noget for denne Sag. 
Jeg turde maaskee have den Lykke, at alt dette fandt Deres 
Tilstemning ; men at De dog ville ansee Naturvidenskabens Tnd- 
flydelse paa Sproget som lidet omfattende. Det er ikke uden 
Vigtighed for Sagen at vise, at dens Omfang er megct stort 
og indflydelsesrigt. 
Enhver, som stiller sig Videnskabens Histone for 0ie, vil 
see hvor stor en Indflydelse den allerede har havt paa Sproget, 
uagtet den forst langsomt og skridtvis har modtaget nogen fol- 
kelig Fremstilling, og uagtet denne hidindtil kun har naaet en 
liden Deel af det Omfang, som den er bestemt til i Tiden at 
opnaae. Hvorraange forhen kun i snaevrere Kredse kiendte Navne 
