31 
inom denna arade forsamling. Den ar sjelf det storsta beviset 
derfor. 
Det foljer haraf i consequent bevisning, att menniskan fort- 
skrider, d. y. s. blev menniska, endast genom vetenskap, och 
att fornekandet af vetenskap s§som bildnings- element innebar 
fomekandet af hennes hogre natur, innebar medgifvandet af 
ett stillast&ende i utvecklingen af hennes andliga krafter, hvil- 
ket ar i strid med hennes bestammelse, innebar ett motarbe- 
tande mot sjelfva skaparens plan for menniskoslagtet. 
L&tom oss antaga , s&som i sjelfva verket ofta forutsattas 
under striden om denna fr&ga, att menniskan ar, om ej endast, 
dock hufvudsakligen en varelse for konst , och ej hufvudsakligen 
for vetande, huru skulle menniskoslagtets tillst&nd och utveckling 
i andligt hanseende en g&ng val blifva? Hvar och en finner, 
att den hogsta utveckling i konst val later forena sig med de 
storsta villfarelser och de grofvaste fordomar. Ja man skall 
finna, att konsten i sjelfva verket begagnar de menskliga for- 
villelserne och fordomarne for sina skonaste skapelser, deruti 
att hon gifver dem en hogre mening och en adlare form, Det 
ar Gudars och Gudinnors uppenbarelser, det ar naturkrafternes 
forvandling till lefvande vasen, som utgjort ett af konstens fornam- 
sta medel och villkor j och hvad skulle det hafva blifvit af Homers 
Iliad , hvad af Dantes divina comedia , de tv& storsta konstverk, 
som menskliga snillet frambragt, om det ej haft dessa medel 
att begagna. 
S&luuda visar sig, att derest man antager, att menniskan 
ar hufvudsakligen skapad for konst och ej for vetenskap, samt 
derefter strangt genomfor denna tanka i verklighet, s& skall 
menniskoslagtet annu en g&ng ftterfalla under de villfarelser 
och fordomar, som vetenskapen forskingrat i alia menskliga be- 
grepp. Att den yttre forfining, som ar en foljd af hog konst- 
hildning, ar icke ett tillrackligt hinder deremot, det bevisas 
