38 
tillrackligt af den Grebiska och Romersba ofverbildning, hvilben 
just saknade grundvalen af vetenskap. 
Jag behofver inom denna arade forsamling ej vidare ut- 
veckla eller bevisa, hvilken omatlig forlust, som menskligheten 
gor i hvarje ogonblick, som vetenskapen st&r s& l&ngt skild fr§n 
den allmanna bildningcn, som den gor for narvarande. Den 
Mgan aterstSr endast, om vetenskapsmannen sjelfve kuona eller 
bora uptrada till en storre verksamhet for sjelfva utbredandet 
af vetenskapliga kundskaper, an hvad som hittills skett genom 
deras forskningar inom vetenskapens eget omr&de, d& de ofver- 
lemnat &t andra krafter inom samhallet att besorja vetenskapeus 
utbredande inom den allmanna bildningen. 
Det synes mig, som de forsamlingar, hvartill i senare tider 
Naturforskarne inom vissa lander sammantradt, aro sardeles 
agnade for detta andam&l. De kunna icke hafva samma be- 
stammelse som de dfriga larda Societeterne, hvilka de vanligen 
meddela sina uptackter. Icke heller kan denna endast inskran- 
kas till ett blott umgangeslif, eller conversation inom Natur- 
forskarne sjelfva, hvilket endast kan utgora dessa sammantradens 
yttre si da. Man m&ste tanka sig for de samma ett inn och 
vida hogre mM. D&manerinrar sig, med hvilken valvilja dessa 
saramantraden emottagas af folken, huru dessa soka att gora 
desamma behagliga for de samlade Naturforskarne, huru derfore 
inga kostnader sparas, och huru sjelfva motena nastan ofvergS 
till ett slags folkfester, s& m&ste man antaga, att folken forut- 
satta, att dessa moten stl med dem sjelfva i ett narmare sam- 
manhang, och att de hoppas, det genom desamma vetenska- 
perne skola ur dessa slutna societeter, som liksom forntidens 
mysterier aro tillstangda for de oinvigda, trada ut, och inga i 
folkens allmanna lif. De synas dem vara det bfverg&ngsmedel, 
genom hvilket vetenskaperne skola populariseras, eller goras till- 
gangliga for alia, och blifva alias tillhorighet. Samtidigt med 
