53 
at brere Frugter, fordi deus Sandhed aldrig er bleven an- 
erkiendt. Den har hverken kunnet leve eller dee, og den er derfor 
sandsynligviis hverken fuldkommen sand eller usand , men en 
Mellemting mellem begge. Men paa en saadan Fod bor en i 
sine muelige Anvendelser saa vigtig Laere ikke staae; er den 
usand, da bor den ikke engang gla3de sig ved det Liv, den nu 
lever; thi da tiener den kun til at forhindre Sandhedens Opda- 
gelse, og er den ganske eller nogen Deel deraf sand, da maa 
dens Sandhed kunne lade sig lige saa fuldstaendigt og over- 
tydende godtgiore, som andre Erfaringsscetnioger af Naturviden- 
skaben. I begge Tilfaelde vil der opnaaes et vigtigt Gode, idet 
enten alle de Kraefter og al den Tid, der ellers gaaer til Spilde 
til Studiet og Anvendelsen af en saadan falsk Lov, vilde kunne 
spares for vigtigere Undersogelser, eller — der vil kunne vin- 
des en rig Skat af yderst vigtige Anvendelser, dersom Loven 
for Afhaengigheden mellem Hiernens Udvikling og Siaelens Func- 
tioner viste sig at vsere fast begrundet. 
Til at fore dette Beviis enten for Sandheden eller for Upaa- 
lideligheden af Phrenologernes Paastande har jeg bestraebt mig 
for at levere de forste Bidrag, der kunde tiene til Grundlag for 
nye Undersogelser. Den af Phrenologernes Laerdomme, der isaer 
traenger til Beviis er: »at Hiernen ikke virker som eet eneste 
uadskilleligt Organ, men at Siaelens forskiellige Virksomheds- 
yttringer have hver et saerskilt Sted af Hiernen som Organ». 
Af dette Organs Storrelse skulde da, naar Alt andet sattes lige , 
den tilsvarende Siaeleevnes Kraft vaere afhaengig. 
Med denne Paastands Rigtighed eller Urigtighed staaer eller 
falder Phrenologien ; men selv om denne var rigtig, vilde Phre- 
nologien dog ikke faae nogen practisk Anvendelighed, naar ikke 
i Regelen Craniets ydre Form var overeensstemmende med Hier- 
nens. Det practiske Sporgsmaal bliver da : Svarer der altid til 
