65 
barende Uendelige og Evige, har Sporgsmaalet umiddelbart ikke 
Hensyn, skiont det vel nok vil kunne foranledige , at ogsaa 
dette Forhold vil komme til Omtale. 
Fremdeles bemaBrke vi, at her den Forudsaetning ligger til 
Grund, at Totaliteten af vor hele Forestilling om den os om- 
givende synlige Verden er et Product af Siaelens egen Livs- 
virksomhed. A1 udvortes Sandsning beroer nemlig altid naermest 
paa Noget, som gaaer for sig i vor Organismus, altsaa paa en 
vis organisk Livsactivitet, og dernfest beroer den paa Imagina- 
tion og Reflexion, altsaa paa en indvortes siaelelig Livsactivitet. 
Men denne vor egen Siaels Virksomhed bliver ved en af vor 
Selvbestemmen uafhaengig organisk Nodvendighed nodt til at 
danne sig Forestillingerne ganske saaledes, som den danner dem, 
og herved faae de Virkelighedens Praeg og Gyldighed for os. 
Men saa spurges da: Naar dog nu ligesaavel i Dromme 
som i Virkelighed en udvortes Verden traeder saaledes frem for 
vor indre Anskuen, at den organiske Virksomhed i os saavelsom 
Imagination og Reflexion i begge Tilfaelde bestemmes ved en 
lige staerk Nodvendighed til at forestille Alt netop saaledes, som 
vi forestille os det, saa at vi i begge Tilstande ei kunne foie 
os anderledes end som levende i en Virkelighed, hvorpaa beroer 
da her Forskiellen? 
Sporgsmaalet skal her, hvor jeg taler i en Forsamling af 
Naturforskere, ikke behandles med Hensyn til Striden imcllem 
Idealismus og Realismus, men kun physiologiskt. 
Da maae vi sige : I begge Tilstande foregaaer der i vore 
Sandseorganers uervose Partrer en saadan Affection og Action, 
at vi herved saa uimodstaaeligen og saa bestemt saetles i en til- 
svarende Forestillingsaction, at Virkningen bliver af den Art, 
vi kalde en Virkelighedsfornemmelse. Men i det ene Tilfaelde 
blive Sandseorganernes nervose Partier satte i Action ved Ind- 
virkninger udenfra, og Gangen bliver da den, at Virkningen 
5 
