70 
det virkelige Liv folte sig i egen Person sat ind i en saadan 
digtet Verden, saa at han, uden at blive til en Anden , dog 
kom til at spille en Rolle i digtede Optrin? Hvad jeg her si- 
ger, kan jeg oplyse ved et talende Exempel: Gothe fortaeller 
om sig, i den Periode af bans Liv, da han, efter at vsere kom- 
men tilbage fra Umversitetslivet, leyede i Frankfurt, i en Al- 
der af omtrent 23 Aar, at han dengang var saa tilboielig til at 
dramatisere Alt, at han, naar han vilde giennemtsenke en Ma- 
terie, forestillede sig, hvorledes han indbod en eller anden Be- 
kiendt til sig, bad ham sidde ned, medens han selv gik op og 
ned ad Gulvet, og nu samtaleviis med ham discuterede Sagen. 
Han forestillede sig da, at han udviklede sinMening, horteden 
Andens Svar og Indvending, giensvarede fra sin Side, og saa 
fremdeles. Her spillede altsaa G5the selv personligen, i en ham 
personligen magtpaaliggende Sag, en Rolle i en digtet drama- 
tisk Scene; og han siger, at han ofte dertil kaldte Personer, 
som vilde vsere blevne meget forundrede, om de havde erfaret, 
hvorledes han saaledes havde manet dem til sig. Gothe har i 
saadan Dramatisering (i en saadan Komedie, som han opforte 
hos sig selv) funden en vis limitation for sit Genie. 
Men vi kunne gaae et Skridt videre. Hvad om nuGothes 
Imagination var bleven saa stserk, at det var forekommet ham, 
som om han virkelig saae, virkelig horte den Person, han havde 
udkaaret sig til sin Medsamtalende? Umueligt var Dette vist ikke 
at kalde hos en Mand, som Gothe. Deune fortaeller om sig i 
nogle af Joh. Muller i hans Physiologie paa det ovenfor anforte Sted 
citerede Linier, der Andes i hans Nachgel. Werke Bd. X.*), at han 
havde den Gave, naar han lukkede 0inene og med nedssenket Hoved 
forestillede sig, i Midten af Seeorganet, en Blomst, saa forblev 
*) I Artikelen. Ueber das Sehen. 
