7 * 
livfuld Fremtrseden hos ham, Ligesom Digteren i Beaandelsens 
0iebIikke kan lade sine digtede Personer tale paa en Maade og 
med en Fylde, som ei horer ham personligen til , saaledes er 
det og her gaaet Svedenborg. 
Jeg kiender Den, som jeg nok vilde onske Noget af Det, 
Svedenborg saaledes havde. llvad om en Maler var saa lykke- 
lig, at han havde 0ieblikke, da han saae de Individualiteter, 
som hans Phantasie og Haand arbeidede paa, blot efter Ideen, 
at bringe paa Lserredet, traede sandseligen frem for ham , saa 
at han kunde male dem, som man maler Portraiter? Mon de 
derfor mindre yilde yaere Producter af Geniet i ham? Mon han 
derfor mindre yilde vaere en Mand, i hvem Naturen havde gi- 
yet os en stor Maler, forudsat nemlig, at hans Malerier havde 
hoit Konstvaerd? Vi ville saaledes ogsaa hos Svedenborg, idet vi 
agte paa, hvad Vaerd vi skulle tilla3gge Det, som han siger sig 
at have hort eller laert af de Afdode, vide, at det kun er med 
hans egen Aands, hans eget Genies Indskydelstr, vi have at giore. 
Imidlertid vilde vi vel heist onske vor Maler, at han lkke 
for Alvor troede sig, at have Syner, men at han, # naar han 
fortalte os om et af sine Tilfaelde, vilde, istedetfor at sige: 
idag var jeg saa heldig, at Apostelen Paulus selv viiste sig for 
mig og lod sig male af mig, som han stod for Kong Agrippas, 
simpelthen sige: idag var jeg saa heldig, at min Nervefibrille- 
virksomhed i den Grad understottede min maleriske Strseben, 
at det var for mig ganske, som om jeg saae Paulus selv levende 
for mig. Dog! maaskee vi ei engang maatte onske hamDette; 
maaskee saadan Bevidsthed om sine Tilfeldes Beskaffenhed kunde 
skade hans eiendommelige Gave ; maaskee det netop maatte here 
med til at give denne hans Nervefibrillevirksomhed sin sserde- 
les Magt, at han troede paa sine Syners Realitet. Hos Sveden- 
borg har det vel vaeret saa. See vi hen til Jeanne d'Arc, som 
vi vel ganske lnaae betragte paa den her angivne Maade, saa 
