92 
fdrmodeligen deraf, att man, redan vid forsta forsoket att in- 
komma p& delta fait, motes af n&gra sm& hinder uti det ke- 
miska spr&ket, hvaraf man genast later afskracka sig, utan att 
underkasta sig do forsta timmarnes vcdermoda. Man skulle i 
motsat fall snart f& se, att sedan man gjort sig modan att 
blott forst& do forsta 20 ft 50 ordcn , innefatta dessa redan 
tillriickligt for att vidare forstS en stor del af hvad som kan 
laras, samt att just dessa f& ord sedermera utgora den sakra 
pelare, pa hvilken man mod tillforsigt kan stalla sig for att 
skSda den vacki a anblick, som denua veteuskap visar oss ofver 
en stor del af alia naturens riken. Man skyr ej att lara sig 
igenkanna de till antalet n'ara lika m&nga bokstafverna, da man 
vet, att alia nationcrs tungomal raed dem kunna uttryckas, 
och man afskrackes icke for de tio zilfrorna, d§ man vet, hvil- 
ken nytta man af deras bruk hafver under en kommande tid ; 
men en sardeles egenbet tyckes vidlUda den kunskapsgrenens 
alfabet, som, oacktadt i sig sjelft ganska ringa, dock, igenom 
sina sammansatta ord, framlagger for oss sannolikt det harli- 
gaste sprak, som annu af menniskor blifvit taladt, och erbju- 
der oss p§, en g&ng s& val det barligaste uti naturen, som for- 
klaringen ofver en stor del af de inom hvardagslifvet och inom 
konstfliten sig yppande foreteelser. 
Man gor sig mycket besvar med att inhamta forflutna ti- 
ders historia, ej blott af det skalet, att den sf&r i ett nara 
samband med narvarande tids gorande och l&tande, s&som of- 
tast orsakande de narvarande forh&IIanderna , utan afven der- 
fore att den utveckling, som agt rum for att i olika lander 
hafva kommit till det narvarande skicket, foreter i dessstudium 
m&ngfalldiga lardomar, bvilka ej allenast sSsom praktiskt an* 
vandbara kunna begagnas, utan derjemte iifven gifva &t sjalen 
den hogre ly fining for att ratt kunna forsta och tolka narvarande 
samt en snart stundande tids bandelser, att de ej synas fram- 
