114 
europseiskc Kyster na>sten altid indtrseffe om For- og Efter- 
aar — aabenbart paa deres Vandringer til og fra de arc- 
tiske Have. 
Sserdeles mserkelig er ogsaa den seldre Bemserkning om 
de ved Bermudasoerne i Marts regelmiessigen sig indfindende 
langhaandede Finhvaler. Da jog nemlig troer at have fundet, 
at disse ere samme Art som den gronlaudske Keporkak, have 
vi ogsaa her et Spor af disse nordiske Tra?kdyrs Ophold uden- 
for Sommermaanederne og tillige et Vidne om, at Vaudringerne 
idetmindste tildeels strakke sig langt udenfor de nordiske 
Have, navnligen de nordiske Finhvalers sikkerligen ofte, om 
end ikke regelmsessigen eller aarligen, til de tropiske Himmel- 
egne eller endog til hiinsides Linien. 
Med Hensyn til de smaa Finhvaler og Marsvinet er For- 
holdet anderledes. Hine ere nemlig kun Sommergisester saavel 
ved Norges Kyster som i Davisstraedet. Vi kunne altsaa, om 
end Gronlaendernes Tikagulik er samme Art som de Norskes 
Vaagehval, dog ikke antage, at Individerne her ere de samme; 
vi maae meget mere troe, at disse Dyr overalt soge Kysterne 
om Sommeren (navnlig de drsegtige Hunner), medens de om 
Vinteren holde sig lsengere ude paa Havets Dyb. Det Samme 
gielder om Marsvinene, forsaavidt de i 0stersoen ligesaavel som 
i Davisstraedet kun ere Sommergia3ster. Men om Vinteren vides 
Marsvinene dog at tage Deel i den store Vandring efter Silde- 
skarerne ved de norske Kyster, og det bliver derved saa meget 
mere paafaldende, at ikke ogsaa de smaa Finhvaler, der dog 
ligeledes ere fisketedende, tage Deel deri. 
Ganske saerskilt blandt Hvaldyrene fortiene Svserdfiskene 
og de beslsegtede Arter at omtales, forsaavidt de undtagelses- 
viis ere rivende Dyr, ikke mindre glubende end nogetsomhelst 
andet Rovpattedyr. De vise sig oftest samtidig med andre Hva- 
ler, isaer maaskee Bardehvaler, om Sommeren navnlig i Baffins- 
