121 
flora ; at Europa og Nordamerika isser i do nordlige Egne have ad- 
skillige Planter tilfaelles, som ei ere overforte afMenneskene ; endnu 
storre ja til Umulighed graendsende Vanskeligheder for en saadan 
Forklaring opstaae, naarvi vide, atved detmagellauske Straede og 
paa Falklandsoerne fremkomme Arter, der hore til den arctiske Po- 
larflora f. Ex. H. Phleumalpinum, Erigeron alpinus, atiNyholland 
og v. Diemens Land samt Nye Zeeland forekomme adskillige 
europaeiske Planter, der ikke Andes i de mellemliggende tro- 
piske Lande og heller ikke kunne antages at va?re overforte; 
navuligen gielder dette om adskillige Ferskvandsplanter, saasom 
Mannagraesset, vort almindelige Ror, Alisma Plantage, flere 
Lemna- og Scirpus- Arter, Djunhammeren ( Typha ), Aira flexuosa. 
Angivelserne om disse Arter, faelles for de arctiske og antarc- 
tiske Lande, ere ikke blot fra den aeldreTid, da man ei skiel- 
nede Arterne saa flint som nu, men de allernyeste Undersogelser, 
navnligen af Dr. Hooker paa den engelske Sydpols-Expedition, 
har baade stadfaestet de aeldre Exempler og foroget dem mod 
.nye. Endnu storre bliver Antallet af saadanne faelles Planter, 
naar vi ogsaa tage Hensyn til de blomsterlose og bladlose 
Planter (Cryptogamer); disse frembyde mangfoldige Exempler 
paa Arter, der ere faelles for de fierneste Egne, uden at fore- 
komme i de mellemliggende Lande; og dog er der ingen Grund 
til at antage at disse Slags Planter skulde vaere lettere istand 
til at vandre , hvorimod det vel er forstaaeligt , at de mere 
enkelte Organismer lettere kunne fremkomme selvstaendigen paa 
Here Steder. Heller ikke finder man Spor til at Planter, 
hvis Frugt eller Froe giore dem mere skikkede til Vandring, 
hyppigere ere faelles for fierne Egne end andre Planter, 
Imod at tillaegge Vandringen stor Indflydelse taler ogsaa den 
Kiendsgierning, at i Forverdenen de forskiellige Florer have 
vaeret mere overeensstemmende end Nutidens, skiondt der da 
var miudre Land, rimeligviis endog kun 0er, — altsaa paa 
