136 
och vegetativa productionsformSga smSningom aftager. Om au 
detta forh&llande , icke blott pa enskilda stallen, utan ofver 
hela landstrackor gor sig gallande, sk ar det icke en foljd af 
inre naturnbdvandighct, utan tvartom af menniskans misshand- 
ling af naturen. Det ar genom detta vald landerne fbrvildas, 
vegetatiouen aftynar, och dermcd villkoreu for djurlifvets be- 
stand och trefnad undergrafves. Sk finna vi i vestliga Sm&land 
nu stora odehedar, med en nodvaxt vegetation af ljung, mossa 
och lafvar, der fordom voro rika grasmarker och valdiga barr- 
och lofskogar, icke blott efter en osaker traditions minnen, 
utan afven de ojafaktiga vittnesbord, de i mosarne begrafne 
stammar afgifva. Och der misshandlingen strackt sig annu 
langre, har all vegetation forsvunnit, och det onda utbrutit till 
ett fratande kraftsar, flygsanden, som hotar fordnfva plundrarne 
sjelfva. Vestergothlaud ans§gs forr for Sveriges adlaste och 
fruktbaraste landskap ; just dess fruktbaraste slattland lider nu 
sen langre tid af en fortg&eude afmagring, och fordom rikt 
skogsbevaxta trakter hafva forvandlats till Afrikanska stenoknar, 
benamde med yarselfulla namnet: svaltor, cmedan nu pa dem 
knapt n§gon lefvande varelse kan Cnna naring. Afven Hallands 
kala, fula, ofruktbara hedemarker voro i Sagornes tidsSlder 
(jemf. Kuyttlinga-sagan) bekladde af en yppig vegetation, och 
den utanfor Varberg belagna, vaderbitna Gelteron, der nu 
knapt nagon fots hog plante trifves, hade annu 4 596 stor och 
reslig Ekskog, som namde &r falldes till pallisader kring Var- 
bergs fastning. Det ar med en sorglig kausla jag botaniserande 
har bland det nodvaxta graset funuit blad och skolt af adlare 
vaxtarter, som nu aldrig komma till utveckling, utan blott 
quarsta som sorjande minnesvardar efter en lyckligare tids. 
Wilder. Och samma aftyning stracker sig till manga andra lan- 
der f. e. S. Rysslands stepper, uppa hvilka man funnit rika Jem- 
ningar efter en forgangen herrlig skogsvegetation. 
