140 
som ingen empiri lyckats reducera, for verkligcn skildt. Ju in- 
skranktare speciell erfarenhet, desto stdrre benagenhet alt in- 
skranka naturens m&ngfald, liksom till tid och rum. I sednare 
fallet ma vi dock besinna, att vi hafva atl berakna rymder 
ur oandligheten och duralioner ur evigheten ; och i forra att 
arterne p& jorden for oss aro lika oberaknelige som stjernorne 
p& firmamentet. Liksom Teleskoperne hafva lart oss, att m&n- 
gen for enkel ansedd stjerna ar en dubbelstjerna, sammansatt 
af flera, sa visa och dagligen mikroskoperne och noggranne 
observationer, att cn mangd arter aro sammenlatta af flera, 
som for sin narhet vid forsta anblickensammanflyta till en enda*). 
Bade i det o'andligen stora och i det oandligen lilla ligger en 
hel verld utom var fattningsformSga ; hvad vi sk£da, ar endast 
ett litet fragment ur mitten af tingens kedja utan att ana deras 
borjan eller slut. Den Eviges skapelser aro lika oandlige som 
den Evige sjelf. Men af begynnelsen var det icke s&; afven 
m^ngfalden ar en produkt af naturens perfectibilitet. 
Vi Anna denua perfectibilitet i naturen vidare bestyrkt af 
vegetationens och djurlifvets stigande utveckling i sarskilda lan- 
der, genom de nya adlare former som tillkommit, under det 
de ofullkomligare dragit sig tillbakars eller forsvunnit. Vi be- 
hofva bland mangden af hithorande bevis, blot citera Herr 
Professor Steenstrups masterliga, yderst noggranna undersoknin- 
gar ofver torfmossarne i Dannemark, uti hvilkas ofver hvarandre 
liggande lager man bar hela vegetationens historia allt frk 
rullstensperioden liksom p& ett blad upptecknad. Vi se deraf, 
hum forst en l&ng period foregatt, frambringande endast de lagsta 
lifvets alster; sedan en period d^i Aspen, sa Tallen, sedermera 
Eken och for narvarande Bokeu varit herrskande skogstraden, 
utan att de sednare och adlare forekomma i de aldre lagren. 
*) Enligt noggrannaste beriikningar kan jag omojligen uppskatta 
svamparternes antal pa Jorden till ringare an en million* 
