148 
standigt morker domde skulle utbildad synformSga endast stora 
den lycksalighet, afven de njuta af sitt ofallkomliga lifj, men 
iindock egde rudimenter till ogon ; hvilken annau kunde af- 
sigten med dessa varit, an antyda, att de en dag, da gvn- 
nande forhallanden intradt pa jorden, skulle oppnas emot lju- 
set? Ar det sant, som man uppgifver, att menskliga fostret har 
rudimenter till galar, maste de likaledes hantyda pa den tid, 
d& hela vart slagte som foster lefde i vatten. Ma man icke 
anse for fornedrande for vart slagte, att forut tillvarit i ett 
ofullkomligare tillstand ; ma vi blott erinra oss, bvad vi sjelfva 
voro for nagra decennier tillbakars, da vi stodo pa lagsta 
trappsteget i djurkjedjan. Iivad som icke ar fornedrande for 
alia individuer, kan icke vara fornedrande for hela slagtet ; 
samma utvecklings stadier som hvarje individue genomloper, 
m§ste afven hela slagtet genomgatt. 31a vi icke soka var bog- 
bet uti nagra fornama uraner, ulan i den hos oss nedlagda 
formaga, att i evigbet till allt bogre fullkomlighet framgS. 
I hela andligheten finnes inlet oforanderligt, intet oforgangligtMn 
verldsystemen till lifvets lagsta uppenbarelser ; men endast det, 
som saknar formaga af ytterligare utveckling, sa val de ut- 
doda klumpigare naturalstren, som de foraldrade individerne. 
3Ien det trostrika, upplyftande i denna verldsasigt ar, att un- 
der den allmanna forgangelsen det enskilda endast gar under 
for att bereda vag for det fullkomligare eller sjelf upptrada i 
adlare och skonare gestalter, efter den Eviges fran evigbet for- 
utstakade verldsplan. S& forlida vi, efter Hans lofte, i tider- 
nes fullbordan nya bimlcn och ny jord, deruti fullkomlig- 
beten bor. 
