150 
ligget i Skabelsens Hensigt, kan det tilvisse kun skee ved Viden- 
skaben som foVste Mediationsmiddel, ved en giennemtramgt Er- 
kiendelse af de hoiere Hesultater, en vidcnskabelig Saravirken 
bar til Folgc. Jeg foler mig jkke stserk nok til at forfolge 
Samfundsudviklingens mangeartede og ofte stormende Phaser 
giennem Tidernes Lob for deraf at troekke nd Beviser for Sand- 
synligbeden af Menneskeslsegtens Tilnsermelse til et storre Een- 
heds Maal ; men at Tidens stridende Interesser danne Overgaogs- 
trin til en fuldkomnere videnskabelig og human Straeben, be- 
tvivjer vel Ingen. Selv den nu mere og mere fremtraedende 
National itetsfoleJse vil dog sikkert, skiondt i visse Maader fier- 
nende, til Slutning bringe os Eenheden naermere. Vardetikke 
saaledes, maatte vi jo nresten med Frygt see hen paa de mange 
som selvslaendige sig udviklende Nationaliteter og Sprog. For 
alene at holde os til det nordlige civiliserede Europa, bruges 
der ikke mindre end 4 mere eller mindre forskiellige Skrift- 
sprog, nemlig Dansk-Norsk, Svensk, Finsk og Russisk, hvis 
saerskilte Elementer mere og mere udvikle sig. Til denne Raekke 
er i de sene$te Aar endnu et Sprog : «det Lappiske» foiet, idet 
dette forhen blot i Tale kiendte Maal nu ved norske Kraefter 
uddannes til Skriftsprog. Jeg er langt fra at ville bestride 
den moralske og nationale Berettigelse i denne Virken; men 
om vi forestille os, at enhver lille Nation med sit eget Sprog 
efterhaanden gaaer en hoiere Fdvikling imode, og at som Folge 
heraf Trangen til at forstaaes af og meddele sig til det store 
Samfund voxer, da vil Vauskeligheden ved at vinde Erkiendelse 
som et virksomt Led i Kieden blive storre i samme Forhold 
som Nationen er lille og staaer isoleret. Altfor ofte erfare vi 
dette i de nordiske Landes Forbold til det storre Udland, hvor 
vore Sprog i det Hoieste kun kiendes af enkelte Individer, og 
Arbeider i vort Modersmaal i det Hele lidet paaagtes, naar 
ikke Forfatterne selv paatage sig en Moie med at lette Kicnd- 
