153 
Angaaende Realisationen af den her udtalte Idee, da kan 
det ikke, under de Reformer Skolevaesenet efterhaanden vil 
undergaae, og da de levende Sprogs Studium mere og mere 
bliver en sand Nodvendighed, ansees forbundet med nogen 
uovervindelig Vanskelighed fortrinsviis at fremme Studiet af et 
fremmed Sprog. 
En anden og vigtig Hindring stoder man paa i de Betsen- 
keligbeder, de enkelte Nationer med en Slags Grund kunde 
nsere for den Indflydelse, et Sprogs fortrinlige Adgang som Vi- 
denskabssprog vilde udove paa Nationaliteterne. — Skulde det 
nemlig ansees som en uundgaaelig Folge, at Nationernes eiem 
dommelige Prseg gik under ved denne lettere Samqvem mellem 
deres Videnskabsmaend , maatte selv Naturforskeren , skiondt 
Kosmopolit af Nodvendighed og Overbeviisning , vige tilbage 
med Frygt for at ansees som Forreeder mod den nationale 
Udvikling, som en Modstander af de Resultater, denne har 
for Individernes Selvstaendigheds- og Kraftfolelsc. Men jeg 
nserer den Overbeviisning, at det ikke vilde blive saaledes, og 
jeg troer at turde stotte den til den nyere Tids Erfaring. Har 
til Exempel ikke Nordamerika, uagtet Folket er af engelsk 
Stamme og har samme Sprog, som en selvstaendig Stalsforening 
endog udviklet en eiendommelig Nationalcharaktecr , — og er 
der ikke Sandsynlighed for at Ostindien og Australien efter- 
haanden ville skielne sig paa samme Maade? Have voreLande 
med det oldnordiske Sprog tabt deres scerskilte Charakteristik 
og vil dette efter denne Tid kunne skee, saalcenge man har sin 
egen Historic og staaer i politisk Henseende paa egne Fodder? 
Er der ikke staerke Elementer i et selvstsendigt Land, som ville 
opretholde Nationaliteten? Ville ikke Konge, Regiering og Fol- 
kets Talsmtend og Skribenter giore Alt for at vaerne om den 
og bevare den, saa at den kan traede tydelig afprfeget frem 
i vor Tankeudvexling med andre Lande? Jeg glaeder mig ved 
