154 
at have hart flere ’dygtige Maend ingen Frygt naere i denne 
Henseende. Jeg troer, at man her er skyggeraod; thi et selv- 
bevidst og selvstaandigt Folk kan ikke tabe sit Praeg, saasandt 
de gcographiske, physiske, traditionelle og psychologiske Eien- 
dommeligheder bevares og opretholdes. 
Jeg bar ovenfor tilladt mig den Yttring: at endnu er vel 
Videnskabcn et fselles nogenlunde kiendt Hiem, men Communi- 
cationsmaskineriet gaaer tungt og i Aarenes lange Lob vil det 
briste i flere Stykkcr, hvis Foreningen ikke lettes og styrkes 
yed et faelles Sprogbaand. Vi ville ved Topmaalet af vor egen 
og vore Fodelandes Selvstaendighedsstraeben , om denne belives 
af den sande Oplysnings Straaler, bedst laere, hvormeget vi 
traenge til at indgaae som steerke Led af det Hele. Vor Split- 
telse i politisk Retning vil fremkalde Trangen til Forening i 
et andet storre og mere betydningsfuldt Meed; — og Forbun- 
det, det store Friraureri, hvis Fundament Videnskaben danner, 
vil gaae sin Uddannelso imode med fastere Skridt, naar hver 
Pille, hvorpaa Bygningen hviler, er Resultatet af mange selv- 
staendige og velforslaaede Krsefters Samvirken. — Det kan ikke 
nvtte os, at vi ligesom ved Babels Sprogforvirring staae over- 
for hinanden med tOO forskiellige Tungemaal og ligesaamange 
yidenskabelige Terminologier og tale og skrive uden at fatte 
Ordets dybere Betydning. 
Men lrvilket Sprog tor vi med Grund fa3ste Blikket paa 
iblandt de efter Tingenes Orden allerede meest udbredte Tunge- 
maal? Det skulde lidet frugte at vselge saaledes, at det for- 
nemmelig tilfredsstillede for Tiden og var uden Stotte i de na- 
turlige Forholde. Vi maae see ud over en fiern Fremtid, da 
vor Efterslaegt forst vilde komme til at nyde Frugterne af en 
Realisation, som maa gaae langsomt. Jeg har tsenkt mig, at 
det engelske Sprog maatte blive det, der ifolge sin Udbredning 
er naermest berettiget til at blive brugt som et vidonskabeligt 
