184 
lika s§, aro flocculi, mandlarna och undre vermes inbaddade 
omkring medulla oblongala och hjernstamman. Den ofver un- 
dre ytan af cerebellum afmodellerade delen af nackbenet, som 
af Sandifort erhallit det ganska passande namnet receptaculum 
cerebelli, ligger dock, som m&nga redan lange anmarkt, till 
stor del sa langt inom de yttre nackmusklerna , och s§, nara 
in&t hufvudets forening med ryggradeu, atl den oftaendast till 
ringa del kan kannas. Phrenologerne forlagga i denna region 
uttrycket af kons- och fortplantningsdriften, och anse cerebellum 
for dennas centralorgan. Knappast bar mot n&gon del af 
phrenologien flera och strangare bevis blifvit framlagde, an just 
mot denna ; det oagtadt vidh&lles den vederlagda Ssigten med lika 
ihardighet. — Som bekant ar, saknas bland fiskarna cerebellum 
hos Amphioxus, hos Myxine ar den klufven, hos Petromyzon 
endast en bladformig commissur. Efter det betydliga omf&n- 
get af dessa djurs genitalapparater bar man ej skal att betvifla 
en desamma motsvarande ringare konsdrift. Dei hos dessa, de 
lagsta vertebraterna, cerebellum aftager och slutligen upphor, 
sa ar allt skal att antaga delta annu mera vara fallet bland 
djur utan ryggmerg, hos hvilka konsdriften ofta spelar en vida 
mer framst&ende role an hos vertebraterna. G& vi Ster till 
vertebraterna, sft linna vi lilla hjernan hos de nakna amphi- 
bierna, s§som Grodor och Salamandrar, afven reduccrad till en 
enkel bladformig commissur, ehuru, s&som Joh. Muller yttrar, 
«deras konsdrift bar blifvit ett ordspr&k.» Foga ar detta or- 
gan utbiidadt hos Foglarne, och huru l&ngt st&r det icke hos 
Daggdjuren tillbaka efter Menniskan i utbildning af dess hemi- 
sphserer? Sasom allmant ar bekant st&r cerebellum p§ en ganska 
l§g utveckling hos Gnagarne, hvilka dock i allmanhet hafva 
s& stark parningsdrift. M&nga exempel kunde anforas ur den 
pathologiska anatomien, som afven tala mot Galls sats. Ett 
