186 
samma den instinkt, sora Gall och hans efterfoljare fastat vid 
detsamraa? Att det sednare icke ar fallet, ar nogsamt bekant. 
Si val bland daggdjuren som foglarne ar foraldrarnas samt 
mest modrarnas tillgifvenhet och vird om deras ungar val 
kand, och afven bland fiskarna liar man i sednare tider iakt- 
tagit denna instinkt hos hanarna af Sygnathus och Gaste- 
rosteus (. Ekstrom , Corte). 
Gall, si val som hans efterfoljare, hafva ganska val kiinnt, 
att icke den inre craniivaggen ar paralell med den yttre, och 
att detta i synnerhet galler om pannans orbitalregion ; icke 
desto mindre hafva de har hopat organer. De hafva likaledes 
val kannt huru foga, och i minga fall aldeles icke, den yttre 
formen af craniet motsvarar cerebraleaviteten hos djuren, men 
icke dcstomindre hafva de utstakat organregionerne under dessa 
si contrasterande forhillanden. 
Phrenologerne hafva helt och billet forbisett den ordning 
i hvilken hjernloberne ulveckla sig, s^ val hosmenniskan sjelf, 
som i de olika classerne af vertebraterne. Jag har tillforne, 
vid naturforskarmotet i Christiania och sednare p& ett annat 
stiille (Ofversigt af Kongl. Vetenskaps Academiens Forliandl. 
1844 pag. 194) fastat uppmarksamheten pi detta forh&llande, 
och vill liar endast i korthet anfora, det ingen numera lar 
betvifla, att hos mcnniskans embryo de framre hjernloberna 
utvecklas forst, efter dem de mellersta och sist de bakre. Hos 
djuren hafva fiskar, amphibier och foglar endast de framre 
loberne af hemisphsererne. Daggdjurens hemisphaerer hafva tvi 
lobar, de framre och mellersta. De bakre loberna forekomma i 
denna ordning endast undantagsvis, samt ofullkomligt utveck- 
lade, sa att de bakre loberne egentligen utgora slutstenen i 
iijernans bildning, och tillhora egentligen menniskan. Af detta 
fdrhillande tycks man kunna sluta, att dessa lober miflte till- 
