187 
skrifvas en dignitet efter det frappsteg de intag'a i utvccklingen, 
och att de framre loberne stA i hetydelse lagst, de mellersta 
hogre och de bakre hogst i functionel rang och betydelse, hvil- 
ket ar aldelcs omvandt mot de phrenologiska Asigterne. 
Dessa inkast, fornamligast hemtade frAn den speciela ana- 
tomiens och physiologiens omrAde, torde tillrackligt Adagalagga, 
att stora och vasendtliga fel Annas i sjelfva de gruuder, pA 
hvilka den ifrAgavarande Jaran skulle stodja sig. De hafva re- 
dan vackt tvifvel mot densammas tillforlitlighet ; men jag har, 
lika med m§nga andra, af aktning for samAnga forskares rika 
erfarenhet och for s& utmarkte mans auctoritet, hyst forhopp- 
ning att den praktiska delen skulle vara af storre varde an 
den theoretiska. Dock, afven haruti har jag fStt anledning 
till nya tvifvelsmSl. 
Nilssons och Eschrichts vigtiga iagttagelser ofver menni- 
skoskallar Mn Skandinaviens forntida grafvar vackle lifligare 
interesse for studiet af de ethnograpbiska craniiformerna afven 
i v§ra byggder, och hafva foranledt mig att At detta studium 
i hela dess omfattning egna en fortjent nppmarksamhet. Jag 
fann i denna kunskapsgren nastan fullkomlig brist pA ledning 
och grunder. Det var derfor sA mycket mera nodvandigt att 
samla en fordomsfri och saker erfarenhet, och att arbeta utan 
inflytelse af forutfattade Asigter, eller af redan uppgjorda the- 
orier. Jag tror mig med sakerhet dervid hafva funnit, att ett 
fordomsfritt, grundligt studium af folkslagens craniiformer icke 
medgifver rigtigheten af den narvajaude phrenologiensj Asigter 
Jag vill harpA i korthet framlagga nAgra exempel. 
De Celtiska och Germaniska folken, till hvilka jag raknai 
Tyskar, Hollandare, Belgier, storsta delen af Fransmannen. 
Englandare och Scandinavier , aro allmant erkanda sAsom de, 
hvilka aro begAfvade med de basta sjalsformogenheter. Deras 
