200 
i cngelska sprAkef, hvilket han i conversation i allmanhet talte 
med gramatikalsk noggranhet och god accent. Om denna In- 
dian, hvars hufvudskSl var en af de mest vanstallde* och ut- 
plattade, yttrar Morton: «Han syntes mig ega storre skarpsint- 
het an nAgon Indian jag forut sett, var meddelsam, glad och 
hade godt satt att vara.» 
DA detta bruk, att med konst forandra hufvudets form, 
hos de fiesta Indianstammar redan langesedan upphort genom 
civilisationens inflvtande, sA aro dessa facta frAn narvarande 
tidehvarf af sA mycket storre varde, som troligen samma forn- 
tidssed inom fa decennier harefter alldeles forsvunnit. Jag be- 
gagnar derfore ock har tillfallet att tolka var stora forbindelse 
till den om ethnografien sa hogt fortjente Amerikanske Natur- 
forskaren Hr. George Samuel Morton, som for en l§ng framtid 
p§ ett sa redbart satt bevarat s£ vigtiga facta §t vetenskapen. 
Jag har varit nagot vidlyftig i denna del af mitt foredrag, 
men som jag hoppas icke utan skal, da man jemfor vardet af 
Amerikanarnes ofvannamnde observationer med den ringa upp- 
marksamhet man fr§n vetenskapens sida hittills i allmanhet 
egnat dem. Afven Phrenologerna hafva, s^i vidt jag vet, foga 
vidrort detta amne. Jag kanner val, huru man vill forklara 
dessa formforandringars forhallande till hjernan och dess verk- 
samhet. Man s'ager nemligen : att genom den ifragavarande 
deformationen minskas ej hjernans volym, ej heller nagon del 
af organet : dess delar utveckla sig oagtadt deformiteten fullstan- 
digt, men i andra rigtningar, i annat lage. Detta torde val 
vara rigtigt, men antaga vi en gang denna sats, sA kan den 
ock i de fiesta fall anvandas, da phrenologerna efter egenheter 
i craniets form bedoma sjalsfunctionerna. Phrenologien ar 
harvid i samma stallning, som da den utan svarighet forklarar 
huru det ar mojligt att stora snillen funnits och finnas med 
ovanligt sm§ hufvuden, och sAledes afven sm& hjernor. De 
