201 
saga nemligen, att i sldana fall fullkomligheten ej s§ mycket 
beror pi volumen, som mycket mer pi det harmoniska forhallan- 
det mellan delarna. Detta ar ockett ganska antagligt forldarings- 
satt, men det upphafver ej exemplens motsagelse mot en af 
Phrenologiens cardinalgrundsatser. 
Jag har har framdragit de betankligheter, som under ana- 
tomiens bearbetning hos raig vackts emot phrenologien ; flera 
andra hafva blifvit masterligt framstallda af Leuret, Carpenter 
och i synnerhet af Flourens i hans lilla skrift : Sur la Phreno - 
logie, i hvilken han visar hela grundlosheten af de fiesta phre- 
nologiens grundsatser, slsom fornuftets delning i manga sml 
fornuft, motsvarande organer i hjernan som ej Annas ; den stora 
felagtigheten i analogien emellan sinnesorganerne och hjernor- 
ganerne, hvarvid man misstagit sig pi begreppen intryck (pi 
sinnesorganet) och uppfattning (af hjernorganet) m. m. 
Sedan jag s£lunda framstallt sa manga inkast och betank- 
ligheter mot phrenologien, s& skulle man val kunna tro, att 
jag ock horde anse den vara till alia delar orimmelig. Det ar 
dock l&ngt ifr&n min mening. Hvad jag fornamligast bar emot 
Gall och hans efterfoljare i phrenologien , s& val som mot 
deras lara, ar tendensen att vilja gora den till en vetenskapj 
att phrenologerna vilja bygga sin lara p& philosophisk grund, 
dS de, nekande fornuftets enhet, borja med att kullkasta phi- 
losophien; och att de vilja bygga p& en hjernans anatomi, som 
icke finnes. De ofriga naturvetenskaperna hafva framgStt pA 
sakra grunder genom forskarnes samvetsgrannhet och sanniugs- 
karlek, under ett oafbrutet strafvande att vederlagga och un- 
danrodja misstag och irriga begrepp. Phrenologerna hafva, 
si vidt jag kunuat Anna, aldrig sokt behandla sin lara med 
sann kritik; de hafva tvertom icke gerna talt en sldan; att 
betviAa deras satser, har snart sagt betragtats som brott mot 
en troslara. Kortligen : de hafva gjort allt for att gifva sin 
