203 
for vSra ogon visa s 5 liten olikhet, forklara de olika sjalsfunc- 
tionerna och deras olika utveckling? visserligea icke. 
Nar man afser den tid af artuseuden , som physiologien 
haft att genomgS, innan den hunnit sin nuvarande st&ndpunkt, 
mera utmarkt genom sakerheten i vetandet, an genom utstrack- 
ningen, omfanget och fullstandigheten, s& synes det vara for 
mycket fordradt, att en sa detaljerad physiologi af hjernan, som 
phrenologien har for uppgift att vara, skulle pa sidan om 
stamvetenskapen g£ s£ ISngt forbi den. 
Jag har sokt visa, att phrsenologien icke kan ntvecklas s&- 
som en egen lara ur physiologien; den maste helt och hSllet 
grunda sig p& noggranna jemforelser emellan craniernas byggnad 
och individernas sjalsegenskaper. Man invander, att phrenolo- 
gerne procederat p^i detta satt. Det ar dock uppenbart, att de 
icke iagttagit noggrannhet. i matningarna af hufvudskMen, och 
att de redan i larans yngre perioder antagit vissa satsersSsom 
sakra och gifna, hvilka l&ngt ifr&n varit det. Man har icke 
desto mindre mer och mer velat gifva dessa hela vigten och 
inllytandet af vetenskapliga grundlagar och harvid hemtat sken- 
bara stod fr^n slval anatomi och physiologi, som aodra veten- 
skapsgrenar. Jag har redan antydt, att pbrenologcrne sjelfva 
icke bearbetat sin lara med vederborlig kritik ; de talrika och 
alfvarsamma, inkast som andra vetenskapsman framstallt, hafva 
ansetts fiendtliga och blifvit afvisade. 
P& detta satt har phrenologien flera decennier fortgStt och 
skenbart consoliderats genom ett ensidigt samlande af sSdane 
erfarenhetsron, som synts for den samma gynnande, under det 
de motsagande skjutits till sidan genom foga grundliga forkla- 
ringar och undanflykter. En hel larobyggnad har pa detta satt 
uppsUtt pa felaktiga grander och utan vetenskapligt samman- 
hang. P§ detta satt tilldanad kan denna larobyggnad omoj- 
ligen i langden bests. Jag hoppas, att den tid icke ar aflagsen , dS man 
