329 
vaderl&dan ; d& nu formedelst ett bl§sverk luft inprassas uti 
vaderl&dan, utgar genom springan en fin luflskifva som triiffar 
lappen och enligt Bernoullis mening satter den i en dallrande 
rorelse, och denne §ter luftraassan in uti pipan. 
Hurudan denna Bernoullis asigt om orsaken till luftmassans 
dallringar an vara ma, riktig eller oriktig, sa ar dock af sjelfva 
pipans construction sa mycket klart, att till en borjan hufvud- 
sakligen de delar af luftcollonen, som ligga narmast intill den 
sidan der munnen ar belagen, komma i en dallrande rorelse 
samt att denna rorelse sa smaningom transporterar sig snedt 
ofver pipans axel till de delar, som ligga vid pipans motsatta 
sida och derefter l&ngs med pipans axel till samtelige colonnens 
delar, som aro belagne at pipans audre ande. Under en sa 
oregelbunden rorelse ar det uppenbart, att ljudet icke blott skall 
forlora mycket i styrka och fyllighet, utan afven atttonhojden 
betydligt skall afvika ifr&n de Bernoulliske lagarna, hvilka for- 
utsatta att fortatningen och fortunningen vid samma tid ar 
lika for alia luftdelar som aro belagna inom ett och samma 
o’andeligen tunnt transversalt lager, hvilket det vara mande uti 
hele luftcollonen. S&som exempel p§, denna sistniimda betyd- 
liga afvikelse, far jag for Sectionen hafva aran forevisa 2ne 
af Marloye i Paris med all noggranhet forfardigade orgelpipor, 
den ena oppen och den andra tackt, som gifva samma grund- 
ton, hafva samma hredd 3,9 Centimeter och samma djuplek 
4,9 Cent., men af hvilka den forras langd, raknad ifran sprin- 
gan, ar — 53,6 Cent, och den sednares 22,6 Cent., ehuru 
enligt theorien den forras langd hade bordt vara blott dubbelt 
s& stor som den sednares. Vidare far jag hafva aran forevisa 
en af samma utmarkte Mecaniker forfardigad orgelpipa med 
quadratisk tvarskarning af 3 V 3 Cent.’s sida, som ar sammaa- 
satt af 2ne delar, af hvilka den nedre delens langd ar = 23^55* 
