355 
bevisande tillforlitligheten af de grundcr, hvaraf den indirekta 
bestammelsen ar harledd. 
Vill man af (a) eller (b) erhSlla p eller p' serskilt, slblir 
man beroende af k (koppar, platina) eller k (zink, platina). An- 
tager man Wheatstones besiammeise slsom en approximation 
k (zink, platina) = 4 /3 k (zink, koppar) 
samt k (zink, koppar) — 15,15, sS blifver 
k (zink, platina) — 20,60 
hvaraf sluteligen 
p « 17,51 och p' -= 17,08. 
Platinan skulle slledes i ofverenslammelse med Poggendorffs*) 
antagande, af syre och af vate blifva lika starkt, ehuru i mot- 
satt riktning polariserad. 
Utglr man Iter filn Poggendorjfs **) bestammelse af metal- 
lernas elektromoloriska krafter i utspadd svafelsyra, si ar 
k (koppar, platina) = AlfJ. k (zink, koppar) = 11,39 
och derigenom blifver 
p = 23,75 p' = 11,84 
eller p dubbelt si stor som p'. Hvilket af dessa antagauden 
ligger sanningeu narmast, ar icke mojligt har afgora. 
§ 5. N'ar den vid galvanisk vatgasutveckling pa olika 
kopparytor uppkommande polarisationeu undersoktes , erhollos 
mycket varierande resultater. Dessa observerade olikheter vi- 
sade sig likval stl i det narmaste sammanhang med ytornas 
olika grad af politur: si nemligen, att ju fullkomligare ytan 
var polerad, desto slorre polarisation an tog den, och tvertom 
ju mer den med fil var repad, eller, annu battre, fingrynig 
genom galvaniskt utfalld koppar, desto mind re var det maximum 
*) Poggendorffs Ann. LXX, 192. 
**) Poggendorffs Ann. LXX, 66. 
23 * 
