357 
raten (se § 2), hvarest x ar kathod, i h'andelse att ingen po- 
larisation skulle aga rum, och polarisalionen pa x vara == 
p (x). Mar den verksamma stapeln utgorcs af 3 Danicllska 
par, blifver den totala elcktromotoriska kraften uti den slutna 
kedjan = 
3 k (zink, koppar) + k(zink, x) — p (x) 
Om denna kraft uppmates, afvensom 3 k(zink, koppar) 
ensam, sa erh&llcs sluteligen efter subtraktion 
k (zink, x) — p (x) — a. 
Enligt equationen (b) § 4 ar 
k (zink, platina) — p (platina) = 3,09 
och vid de i foregSende § omuamnde forsok 
k (zink, koppar) — p (koppar) = 2,98. 
For jern och silfver crholls 
k(zink, jern) — p (jern) = 3,03 
k(zink, silfver) — p (silfver) — 2,71. 
Polarisalionen p § silfrets yta var sannolikt utfallen nagot 
for stor, d. v. s. a nagot for liten, cmedan eftcr forsokets slut 
n§gra punkter pS ylan syntes anlupna, och vid ett aunat for- 
sok, hvarest anlopningen var annu slarkare, polarisationen afven 
erholls storre. Denna anlopning harrorde sannolikt fr&n en 
reduktion af svafvelsyran genom i polarisationsapparaten ned- 
fallet dam. Det ar derfore icke osannolikt, att b&de for 
kopparen och for silfret (hvilka latt forena sig med svaflet) a 
erhSllits nagot for liten. 
Foregaende observationer tyckas s&ledes antyda, att a ar 
en for olika metaller absolut konstant quantitet, eller Stmin- 
stone foga variabel. Vore den absolnt konstant och — 3, sa 
skulle man hafva 
k(zink, platina) — p (platina) — 
kfzink, koppar) — p (koppar) — 
