362 
gamla Grckmia, och sardeles fir alt m'arka, alt redan Archime- 
des lostc flora af dem, som nu hanforas till intcgralrakningen, 
sSsom cirkelns och parabolas saml spiralens quadratur, sforiska 
och koniska ytors complanation , samma kroppars saint conoi- 
dons kubalur*) o. s. v. ; fasfan han lofde nSgra doconnier fore 
Apollonius, som behandlade flora till differcntialrakningen ho- 
rande frSgor, sSsom alt Anna de storsta och minsta tinier, som 
fr5n cn punkt kunua dragas till on kouisk section. Vid veten- 
skapernas Stcrupplifvande, d§ man borjade studora de gamla, 
uppfann Cavalleritis intcgralrakningen , ett par &r in nan Car- 
tesius visade melhodon att draga tangenten till en kroklinea 
(1037). Redan fore dessa hade Kepler uti stereometria dolio- 
rum (1613) sokt komplettera Archimedis stereomotri , samt 
funnit soliditelen af Stskilliga svarfvade kroppar; dock ar annu 
hos honom foga sp§r till n&gon allman method. Han bestam- 
de ock Slskilliga Maxima. 
Forsta sparet i nyare tider till dijferentialrakningen finue 
vi i Logarithmernes historia ; vi veta att sedan Neper, eller rat- 
tare Napier, deras forsta (?) uppfinnare**) definierade sina Loga- 
rithmer genom ett slags fluxion. Briggs uppgaf interpolations - 
formler, som han anmarkte vara anvandbara afven vid andra 
funktiouer, uemligen den kauda formeln : A -j- ax + - X ; X ~ 1 ‘ b 
2 / 
+ etc. , som d& den ordnas efter x afger Taylorska serien, 
som ar grundformeln for hela hogre Aualysen. Uti 8de kapit- 
Paraboliska och troligen fifven eonoidiska segmentets tyngdpunct. 
**) Enligt Hutton skall Longomontanus forst hafva anvandt propor- 
tionella tal (saledes troligen ett slags Logarithmer eller snarare 
Antilogarithmer) till rakningens forenkling; livarom Neper genom 
en Skotte Craige, hemkommit fran Danmark, fatt notis; livilket 
gaf Neper anledning att forlatta : Canon mirabilis Logarith- 
morurn. 
