372 
dcssa: 2n 2 b 2 = (n 2 — l).(q + — + 2a 2 ) och 2c 2 = (n 2 — 1) 
cl 
Ca* ^ ~ der n ar glasets brytningsforhSllande. Se- 
dermera skares ett ratvinkligt glasprisma vinkelralt mod ett plan 
A 
b 
a 
1 1 \ — 
F E\ 
\ 
G D 
BCGD, tuklyfves BC i F, gores BF = a = FC, samt nppresas 
i B och C vinkelrafa linier, AB = b och CD = c, bvarefter 
man loiter en ljusstiile fr&n A brytas n&gorstadcs , nemligen i 
E, (som observeras) af glasprimats yta BC, sa att den g§r genom 
D, s& iir eu rot z = FE. Ett hartill lampadt instrument ban 
latt sammansattas. Det forslas att en af bnierna a, b och c 
kan tagas till enhet (heldst a), nar equationen iir nnmcrisk. 
7. Slutligen tillkannagaf Prof. Hill, att en af de diffe- 
rentialequationer , hvilkas losning ban omnamnde vid motet 
1840, blifvit IS St kungjord i » Disquisitio Academica integra- 
tionem aequatiouis cujusdam differentialis exhibens» ; (namnda 
equation iir: (a 0 + a, x 4- a„ y) (ydx — xdy) + (b 0 + b, x 
+ b„y) dx -f- (c 0 + c / x + c /r y) dy = o) hvilken forst 
ett 5r sednare pa ett af de tre der anv'anda satten, blifvit be- 
handlad af en mycket beromd analyst. Dock syntes honom det 
2 
forsta, nemligen medelst substitutionen , x = se -j- — och 
y = P + — vara det cnklaste. Deofrigas integration, s&som 
