379 
rinthoidis Govan grupp slutar det med en ISngtr&dig rothals 
(radix ad collum lanoso — 1. fibrilloso-comosa). 
Af sljelken hamtar man i alia diagnoser flera karakterer 
utan all vigt f. e. stjelkens bladighet eller bladloshet ; den sed- 
nare uppkommer af stjelkbladens felsl&ende till sm& fjall, som 
man tydligen linner hos H. staticifolium m. fl. Hos en del ar- 
ter Annas val oftast alia bladen i en rosett vid basen, men 
forlanges stjelkens axel, uppstiga de p5 stjelken, hvarfore hos 
dessa former alltid rotbladen aro farre. Vidare antager man 
stjelkens grenighet som character; men utom Pilosellerne gif- 
yes ingen enda art, hvars stjelk icke typiskt ar grenig. D3 en 
mangd arter vanligen forekomma enblommiga, skall man 
Anna detta yrkande paradoxt, men behagar man narmare un- 
dersold, skall man Anna i hvarje bladveck en It ten forkrympt 
gren och beror det pa tillfalliga omstandigheter, om den ut- 
vecklas eller icke. De arter man bildat efter nedliggande sljelk, 
m&ste alia forsvinna, i sitt normala tillstAnd vaxer hvarje Hie- 
racium uppratt; och blifva de Aesta nedliggande dels af vin- 
darne p& hafsstranden (//. prostratum Dec.), dels i tata lun- 
dar af stjelkens vekhet, men vanligast aro dylika former en 
produkt af kultur, d5 fron tatt s£s tillsammans i Botaniska 
tradgSrdar. 
Bladen hos Hieracierne folja hos alia arter samma grund- 
typ ; de aro oledade spridda p3 stjelken, odelade med framSt 
riktade tander, under 3driga (hos alia utom Pilosellae). De 
skiljas lattare genom bladtypen an fruktkaraktererne frSn Crepi- 
des, som hafva folia runcinata 1. ruucinato-dentata. Artsmarken 
lemna bladens vidhaftning (skaftade, oskaftade, stjelkomfattande), 
men m§ste likval med urskiljning tydas, ty hos smalbladigare 
former blifva f. e. stjelkomfattande blad endast oskaftade. 
Ofriga kannemarkeu f. e. af bladens form, tander o. s. v. aro 
ganska otillforlitliga, da samma art vanligen bar dem bade 
