380 
naviens bergiga skogsbyggder och klippornes remnor. De alska 
nemligen halst grusjord och urbergets klippgrund ; pa kalkgrund 
blifva de miudre, bortlaggande sin glandelharighet. Det ar 
hogst intressant alt specielt folja lagarne for deras utbredning 
till dct speciella, fast tiden icke bar tillater det; icke blott 
hvarje fjallstrackning liar sina egendomliga arter, utan egna 
grupper f. e. Pyreneerne Cerinthoideae , Alperne Glaucae och 
Villosae, som saknas bade pa Pyreneerne och i hela Norden, 
Skandinavien liar de talrikaste former af Oreadiae. Men afven 
l§glandens arter hafva sina bestamda zoner; Andryciloideae 
&tfolja de verklige Andryalae i Medelhafstrakten, Pilosellae hafva 
sitt maximum i Ostern, och aftaga sedan steg for steg mot 
Vesternj att vid deras vestligaste grans, Storbritannien, Sterstar 
blott den enklaste urformen , II. Pilosella, till hvilken afven 
Engelske florernes //. dubium och auricula hora utan minsta 
forvandtskap med kontinentens lika benamde arter. Accipitrinae 
hafva en alpinsk, en nordeuropeisk och en sydeuropeisk under- 
afdelning. 
