391 
Biskop Agardh forst klart uttalat, inga koukreta forem§l, endast 
abstrakta begrepp, som vi sjelfva faststallt, kunna derfore ab- 
solut definieras. Den mindre erfarne forundrar sig vanligen 
att hos ett eller annat individu finna en karakter saknas, eburu 
detta ar en allman nalurlag. For alt nu undanrodja dessa af- 
vikelser och f5 naturen regelratt efter systemernes diagnoser, 
tillgifver man dem forklaring for bastarder. Ju mer ett system 
yinner i karakterernes bestamdhet , desto mer forlorar det ej 
sallan i naturlighet. Ty natur och system, i ordels sauna me- 
ning, aro verkligen lika motsatta som natur och konst, om ej 
naturen idealiseras. Derfore maste en Systematiker satt och 
vis omskapa naturen. 
Intet kan for den speciella Botaniken vara mera olycks- 
bringande, an nar en forskare vill gora sig renommerad for 
att sa vdl urskilja, som reducera manga arter. De, som betrada 
endera ytterligheten , fortjena lika litet fortroende. Men som 
all samtid alltid slrafvar till nagon ytterlighet, emedan en viss 
majoritct alltid kastar sig pa den i tiden varande riktning 
for att bringa den till ofverdrift och reaction, s§ har under 
vetenskapens utveckliugs historia, an den ena, an den andra 
ytterligheten varit modesak. Under Willdenow-Schleicherska o. 
s. v. perioden var ett ofverdrifvet arternes skiljande en mode- 
sak, som det d& var fdrtjenstfullt motarbeta; nu hafva vi in- 
tradt p§ en motsatt bana. D& man nu ser till Mentha arven- 
sis L. hanforas M.gentilis L., M.sativaL,, M.aquatica yerti- 
cillata, till Fragaria vesca Fr. colli na, till Poly gala comosa P. 
vulgaris, till Atriplex hastata L. afven A. patula L. och A. lit - 
toralis L. m. fl. m§ste man varna for ofverdrift i denna rikt- 
ning. Riessig har i en uppsats i Regenb. Rot. Zeit. 1845 snill- 
rikt och med lefvande farger skildrat ofverdriften i arters ur- 
skiljande, men det var verkligen en ofverflddig strid mot n&got 
forgSnget, ty de enskilda undantagen i denna riktning hafva 
