401 
scentise utvecklar sig obegransadt. Vextkraften synes efter denna 
olikhet f& en olika direction. 1 den centripetala inflorescensen 
utveckla sig de nedre delaine starkast ocli forst, ocli de ofre 
komma ofta ej till fullkomlighet; i den centrifugala inflorescen- 
sen ar forhallandet omvandt. Man har lagt mycken vigt p§. 
dessa olikheter och man har gifvit olika namn lit inflorescenser, 
som ifrSu hvarandra i delta afseende aro afvikande (Dec. Org . 
p. 398); s&Iunda anses capitulum och glomerulus , spica och 
thyrsus , racemus och cyma vara motsvarande uttryck for s&le- 
des skiljda inflorescenser. Om det nagon g&ng ar svart att 
afgora, huruvida en blomma ar terminal eller icke, sa synes 
man i sadane fall ha n§gon ratt, att, anvandande den antydda 
lagen, sluta eller Stminstone formoda att, hvarest den ofversta 
blomman ar starkast och forst utvecklad, der ar den jemval 
terminal ; hvarest det omvanda forhallandet eger rum, ar den 
mojligtvis till utseendet terminala blomman i sjelfva verket den 
sista lateral blomman. 
Om annorstades dessa olikheter i inflorescensernes utveck- 
ling aro af vigt, s§. synas de mig foretriidesvis vara det hos 
Grasen, der axelns afslutande genom en terminalblomma maste 
fororsaka en starkare rubbning af hos dem annars vanliga for- 
hlillanden, enar delarnes eonstanta alternering, for tsatt till och 
med i sjelfva blommans delar, tyder pS en obegransad ut- 
veckling. 
I sjelfva verket synes det mig, som l&ge der tvenne olika 
typer till grund for grasblomstret; den ena har en terminal- 
blomma, som afslutar racbis spiculae ; den andra, utan termi- 
nalblomma, har icke nagon gifven Grans for utvecklingen af 
rachis och blommornas antal. Forsta ogonkastet visar, att den 
centripetala eller obegransade inflorescensen forekommer hos 
v&ra vanliga och flesta Europeiska Gras. Foga mindre tydligt 
tordedet vara, att hos Hierochloa och Anthoxantkum den her- 
26 
