414 
terminala cellulens forlangning och delning som frons tillvexer. 
Den nedre delen af frons ar alltsa den forst bildade, den iil d re : 
och den ofre den sist tiilkomna (alltsa axelorgan) j nar en gren 
uppstSr hos dessa Conferver, begynnes dess utveckling som ap- 
pendiculart organ, spetsen utskjutes forst, basen sist af den forsta 
cellulen. Men denna delar sig gcnom ett diaphragm itvenne; 
den nedre forblifver oforandrad, den ofre forlanger sig &nyo 
och bildar nya celler. Den andra cellen ar s&ledes den nedersta 
och den aldsta, derefter den tredje o. s. v. Grenens utveck- 
ling sker alltsa nu pa samma salt som hufvudtr&dens — efter 
lageu for axelorganer; ifran den framkomma i sin ordning 
nya grenar, och sa fortgar det vidare pa samma satt*). 
*) Jag kan icke forestalla mig denna utveckling pa annat satt. Man 
kunde visserligen skilja emellan nybildning af membran och for- 
liingning och anse spetsen som denpunkt, der all nybildning sker. 
Detta kan svarligen observeras ; men hvad som synes vederlagga 
detta forestallningssatt ar, att da den unga grenen uppnatt den 
vanliga langden af en cellul, bor.:e densamma, om all nybild- 
ning foreginge vid spetsen, aisatta diaphragmet der; hvilket 
icke ar fallet. Diaphragmet bildas vid basen och forst sedan 
den forsta cellulen uppnatt en viss liingd. JNageli antar hos Bry- 
opsis, att all nybildning sker vid spetsen ; men han skiljer dock 
emellan Axlar (med obegransad) och Blad (med begransad ut- 
veckling). Alltsa ar har en ny definition pa axel och blad. Den 
begriinsade eller obegriinsade utvecklingen ar det enda som ater- 
star sasom skillnad emellan bada. Men nu ar lorhallandet, sa- 
som man hos Bryopsis Balbisiana, Br. plumosa o. fl. iatt kan 
ofvertyga sig, att dessa sSkallade blad med begransad utveckling 
an forblifva begransade; an, och detta ofta inom samma pluma, 
forianga sig till en gren, som i sin ordning ater far blad. Jag an- 
ser da lorhallandet vara har som hos Conferverne. Bladetfram- 
skjutes ifran grenen, derpa det borjar som en hemispherisk och 
derefter conisk upphojning, iivilken smaningom antager hufvud- 
grenens cylindriska form. Den utgjor i borjan ett continuum 
med hufvudgrenen, men efter nSgon tid afsnores den derifran 
genom eu strictur vid basen, (cfr. J. Ag, Alg. med. p. 3), Det 
