415 
I fall man har f&r tala om axel och appendiculara orgauer, 
s & visar sig, att en del (gren) kan i borjan utvecklas som ap- 
pendiculart organ, hvilken sedan ofvertar axelorganers utveck- 
liugssatt och blir sjelf axel for nya delar, eller med andra ord, 
en del kan forhalla sig som appendiculart organ till en gifven 
axel och sjelf derefter forhalla sig som axelorgan for en tredje 
serie af appendiculara delar. 
Hos de hogre vexterne ar, s& vidt jag kunnat se, ra- 
chis i ett sammansatt blad eller costa lamina? i ett med pin- 
natifid skifva den del som forst bildas ; den utskjutes med spet- 
sen forst ifran Stammen ; men denna rachis, eller costa, age- 
rar sjelf som axel till smabladen i ett sammansatt, till lacinierne 
i ett pinnatifidt blad, och formodligen till sjelfva laminan i ett 
enkelt blad (med pinnat nerv-forgrening). 
Det synes mig s&lunda visserligen riktigt att med Schleiden 
antaga, det en bestamd lag gifves for utvecldingen af vextens 
2ne grundorganer; men s§dan denne lag uttalas af honom, 
vagar jag tro att den skall Annas motsaga de bestamningar af 
axel och appendiculara orgaoer, som under hvarje forhallanden 
torde bora fasthallas. Det skulle i sanning vara en for l£ingt 
drifven formalism alt forneka vissa delars blad- eller stam-natur 
derfore, att de icke ofverensttamma med de Schleidenska defi- 
nitionerne. 
Men om en sa vasendtlig olikhet ager rum i bildnings- 
sattet af vextens 2ne grundorganer, hvilket synes onekligt, sA 
synes anledningen till den for deras bildning uttalade lagens 
felslaende for vissa delar bora sokas deruti, att denna lag icke 
blifvit uttalad i hela sin almannelighet, icke blifvit genomford 
synes mig sannolikt att den i borjan utskjutes ifran hufvudgre- 
nen, men ofvertar derefter axelorganernes utvecklingssatt och 
blir sjelf stam for derifran utskjutande delar; eller ocksa for- 
blitver den begransad i den form den en gang antagit. 
