632 
sjelf forsedd mod betydande ledytor for refbensknolarne, men 
redan pa 3dje kotan rcser sig bakom ledytan en liten knol. 
Pa 4de kolan blir denna knol siorre oeh ulbildar sig till en 
kam, som slutar i en framre oeh on bakrc knol, vetfer upp§t 
och skiljer sig Iran ledytan. Denna deremot ar belagen niira2 
millimeter under tvarutskottets ofre rand och bildar ett eget 
utskott, som slntar i en rund broskbekladd lodyta, hvars ofre 
rand ar mest utst§ende frln sidan af tvarutskottet, Samma 
knappformiga ledutskott pa 5te kotan bildar en ofvergang till 
formationen af det p§ 6te kotan. P& de foljande kotorne utg§ 
dessa ledutskott langre ner pS crura, i mohn som kotorne folja 
efter hvarandra, samt blifva an mer knappformiga, under det 
de attaga i storlek, och vanda ledytorne framSt, P§ 13de brost- 
kotan ar ifragavarande utskott minst och lagst belaget ; p& i4de 
och I5de brostkotan saknas detsamma. P& refbenen aro de 
motsyarande , med articulations-yta forsedde knolarne i samma 
forh§l!ande afven upphojde, nastan sasom uppst^ende knappar. 
Ref. var i borjan villr&dig huru dessa ogna utskott borde 
anses ; skulle de anses s§som de ratta processus transversi, s5, 
uppstode fragan huru de andra, som voro i ofrigt mera lika 
processus transversi, borde tydas? 
En narmare undersokning af ryggraden hos Menniskan och 
flere daggdjur hade le.mnat ref. forklaring ofver dessa egenheter. 
Man tinner s§Iunda pS tvarutskotten af brostskoforne hos men - 
niskan , at t de ofvanfdr costal-ledytau aro forsedde med en rund 
klubbformig knol. Denna knol ar storre och mera rund pa de 
ofre brostkotorne, samt blir iagre och mera platt p& de ned- 
omfoljande. Redan pft den $de kotan visar sig en lilen ny 
upphojning pa ofre randen, on centimeter tr§n utskottefcs anda. 
P5 Ode kotan tiro dessa b&da knolar tydligare och p3 den SOde 
genom en ranna skiljde fran ledytan, som genom samma ranna 
liksom med en kort hals skjutit tram ur tvarutskottet. P& de 
