952 
Bette er Beskrivelsen saa god som den haves, men af denne 
bar Eg. Olafsen rigtigen seet, at Annalisten bar begaaet den Feil 
at vendeop og nedpaa Dyret, og kalde det Haler, hvad direr Arme 
eller Tentacula, samt at siden der naevnes kun 7, maa den 8de 
have vseret afrevet, og ligeledcs Magen til det langeTentaculura. 
Endvidere erklaerer ban Dyret forat vaere «en meget stor Sepia ; 
men bvilkenArt, det kan man ikke bestemme.» Hvorvidt vi 
kunne komme videre end til at erkiendc, at det er en afdeti- 
armede Former i den linneeske Slcegt Sepia, vil beroe paa, om 
der senere maatte opdrive en slig Form, i hvilken med Sikker- 
hed den af Annalisten skildrede kan gienkiendes. Til en 
noget nsermere Erkiendelse af Dyret vikle upaatvivlclig den Teg- 
ning kunne Iede, som Eg. Olafsen omtaler at have havt, og som 
vel var forfaerdiget af en i Tegnekunsten Ukyndig men dog 
bialp bam til «ganskeat faae et Begreb ora Skabningen.» Denne 
Tegning er imidlertid neppe mere til, da den vel med de fleste 
af Eg. Olafsens Papirer blev et Bjtte for Bolgerne, dengang 
han til ubodeligt Tab for Island og for vor Kundskab om Lan- 
det satte Livet. til paa Hiemreiseu fra det Sted, livor han bavde 
holdt sit Bryllup. 
Det andet Vidoesbyrd angaaer et sligt Dyr, som opdrev 
langt senere; Det Andes i et Manuskript af den isIandskeNatur- 
forsker Svend Paulsen , der i Slutningen af forrige Aarbundrede 
1791 — 1793 bereiste Island for Naturbistorieselskabet, ihvisSkrif- 
ter flere storrc Partier af bans paa disse Reiser holdteDagboger An- 
des indrykkede. Hans fuldstaendige Dagboger, udgiorende 3 
eina bol edur tvo, sem voru aptur vid balana edur skammt fra 
haulunum. pessa saumu skepnu, skodudu marger erleger menn, 
og einn halin af {>vi skrimsle var bafdur til synis heim til ping- 
eyra.» 
Annalar Bjorns a Skardsa (Annales Bjornonisde Skardsa). 
It. p. 238. 
