Sin liele ? nei! End mangen Skat liun giemmer 
Forborgen, — men som Qvinde er liun svag, 
Og tidt bun i et 0ieblik sig giemmer: 
Da kommer alt det Skiulte lor en Dag ! 
Lyksalig Den, der hendes Sprog kan fatte, 
Lyksalig Den. bun aabner omt sin Favn, 
Lyksalig Den, bun skiaenker sine Skatte — 
Han slynger boit mod Stiernerne sit Navn ! 
Hans sterre Held skal ei os Andre kraenke : 
Som Venner, Brodre jo vi sammen kom, 
Og bver en Gunst, bun vil en Enkelt skiaenke, 
Den vorder strax de Andres Eiendom ! 
$b Deist. 
Elter Maal tidet samledes man i botanisk Have, og orn Af- 
tenen var Selskabet af Studenterforeningen indbudt til en Stu- 
denterforestilling i Hoftheatret, hvor der efter en til Leilighe- 
den forfaltet Prolog blev gi vet |Gieuboerne». 
Efter naeste Dags Middagsmaaltid kom man sammen i Rosen- 
borgbave, hvor man besaae Orangerierne og samtidigt tog de 
vcd samme beliggende kunstige Sundhedsbronde i Oiesyn, 
Om Onsdagen den iide Juli bavde det skandinaviske Sel- 
skab arrangeret en Fest for Naiurforskerne i Roeskilde, hvortil 
man reiste paa Jernbanen. Paa Banegaarden i Roeskilde mcd- 
toges Giaesterne med folgende Digt af Frederik Barfod. 
Velkommen bid, I Forskere fra Norden 
Til Issefiorden ! 
Fra Trondbiems Kaempekuppel, Upsals Hoie, 
Hvor Dagen meer ei iukke vi! sit 0ie, 
Til Byen, bvor blandt Boge Kilden rinder, 
Hvor Fortids stolte Minder 
Med Nutids dunkle Syner sig forbinder. 
