9?T 
Som, Iivad ban tael ler, maaler eller veier. 
Dog onsker Aanden Seier; 
Han gaae med Lynets, gaae med Sneglens Fart, 
Saa er den Grandsker dog af Nordisk Art. 
De spinkle Skud, som danne Vinens Ranker 
Og trives kun i Solens 0iesyn, 
Vel synes fremmede for dybe Tanker 
Og taette Rynker mellem Oienbryn; 
Men fremmed dog for Livet og for Ivraften 
Var aldrig, hvor den sprudled, Druesaften, 
Og at til Grandskning Evne kun er givet 
Med Kraften og med Livet, 
Det finder Danske Folk, er soleklart 
For hver en Gransker-Siael af nordisk Art. 
Det Folkefaerd, som Norden kalder Skialde, 
Med Danmark sluttet bar en gammel Pagt, 
Vi tage Tankerne, som de kan falde, 
Maae tage Vinen, som den vorder bragt, 
Med begge Dele, som er intet Under, 
Det falder da lidt tyndt imellemstunder ; 
Men altid muntert dog i Bogens Egne 
Paa gamle Danmarks Vegne 
Velkommen byder Fuglemaalet klart 
Alt bvad der er af aegte Nordisk Art. 
Velkommen da hver Grandsker fra vort Norden, 
Hvor dybt som Havet er det stille Sind, 
Udvider sig med Himlen og med Jorden, 
Paa Sletten lier, som hist paa Fieldets Tind ! 
I ogsaa vel udgrandsker efterhaanden, 
Hvor naer i Slaegt med Livet og med Aanden, 
Er Daners Mark og Skialdes Rost og Vinen, 
Selv naar den groer ved Rhinen ! 
Derpaa vi tomme vil nu med en Fart 
Et Velkomstbaeger nyt af Nordisk Art ! 
62 
