983 
I, som Naturens Mysterier dyrke, 
Kiender I Ydmyghed, kiender i Styrke, 
Kiender I Troskab lig Qvindens i Nord ? 
Lad da kun Andre med Andet sig smykke, — 
Hun er vor Stolthed, vor Rigdom, vor Lykke, 
Himmelens Skiaenk til vor fattige Jord ! 
udbragte Etatsraad Bang i et versificeret Foredrag en Skaal for 
Nordens Qvinder. 
Nu fulgte et svensk Afskedsqvad af H. S— g : 
Mel. Det gamla gotha lejon hvilar. 
Re’n tiden §ter ar iorfluten 
For forskningens alsharjarsting, 
Snart ar den slutna kretsen bruten 
Ocb §ter skingrad vidt omkring; 
Men ofver land och skummig bolja, 
Som solen l'oljer vandrarns flat, 
Oss skoia skona minnen folja 
Och tolka Danas gastfrihet. 
De morka dagar aro gangna. 
Da hatets makt oss skiljde at, 
Och vi hvarandra togo fangna 
Pa krigets blodbestankta strat; 
Nu ock hvarann vi stundom fanga, 
Men fangarna blott klaga da, 
Att dagarna ej bli nog manga, 
Och att de alllfor hastigt ga. 
Farval ! Ej splitet mer skall mrikta 
Forstora Nordens gyllne frid; 
Mot morkrets harar blott vi fakta, 
For bildning kampa vi var strid. — 
Valkomna snart till Logarns strander, 
Att knyta nya brodraband ! 
Er vinka tusen varma hander, 
Och vi — vi mota Er vid strand. 
