984 
der ledsagedcs af cn Tale af General-Directeur Ekstromer, hvori 
han udlalle sine Landsmaends Tak til de Daoske. For Normcen- 
denes Vedkommende f ulgte nedenstaaende Sang af Overlcerer Thuc 
og en Skaal af Professor Hansteen for de danske Nalurforskere. 
Mel. Hvor herligt er mit Fodcland. 
Hvor herligt er ei Danmarks Land, 
Hvor Nattergalesangen toner 
Fra kisempehoie Boges Kroner, 
Og Havfrusang om sagnrig Strand, 
Hvor venlige Ly sp Ifer bygge 
I Freds og Troskabs sikkre Skygge, 
Hvor Kunst og Klogt forente slaa 
Em Bifrost op til Himlens Blaa ! 
Hvor gierne dvaeled vi ei her, 
Hvor Aandens klare Stierner blink e, 
Hvor giaestfrie Genier os vinke, 
Hvor mangen Yen blev Hiertet kiaer! 
Men Klippens Son kun kort tor hvile, 
Hvor Slettens Blomstre til ham smile, 
Og Danmarks lyse Bogelund 
Er ham en yndig Rastplads kun. 
Ham kalder Fossens vilde Larm, 
Ham vinker Joklens isblaae Tinde 
Med Runer, der bans Villie binde, 
Hist op til Klippens Moderbarm, 
Der bod hans Nome ham at svinge 
I Livets Alvorskamp sin Klinge; 
Hvor Fieldets ranke Graner gro, 
Kun der han bygge tor og bo. 
* 
Dog i det Fierne selv han ei 
For Fieldet Slettens Ynde glemmer, 
Men trofast i sit Bryst han giemmer, 
Hvad Skient han modte paa sin Vei. 
