988 
Men du, som forstaaer dig paa Steen og Metal, 
Og maaler Alt efter Vinkler og Streger, 
Korn Mineralog og studeer den Krystal, 
Hvoraf jeg bar slebet mit skummende Baeger, 
De ydre Flader 
Jeg dig overlader, 
Men at bestemme de indre Grader, 
Er min Function. 
Saasnart Geognosten har Mangel paa Vand, 
Da veed han altid, bvor ban kan laane, 
Man stoler paa Kridtet og borer i Sand, 
Indtil det kommer derovre fra Skaane. 
Nei fy for Fanden! 
Det gior ingen Anden, 
End Geognosten og Maadeholdsmanden ; 
— Ja var det Viin ! — 
Saa var den artesiske Brond paa sin Plads, 
Og saa var der ingen Skam ved at laane; 
Jeg bolder mig til min Naboes Glas, 
Hvad enten ban er fra Stokholm eller Skaane. 
Ja Broder kiaere ! 
Det saa maa vaere, 
Du kiender nok Yaedskers Bevaegelseslaere 
Som Physiker . 
Men naesten forglemte jeg, hvor jeg var, 
Jeg maerkede ei, her var Darner tilstede, 
Vi sidde jo baenkede Par om Par, 
Som Ledene i en galcanisk Kixde. 
Jeg bonligst beder, 
Erindrer Eder: 
Saasnart der mangier en fugtig Leder, 
Er Kiaeden brudt. 
Endnu er der ingen Mangel paa Saft, 
Det maerker jeg vel, uagtet jeg drommer ! 
Jeg maerked den godt, den electriske Kraft, 
Som giennem os Alle velgiorende strom mer. 
