42 
»* 
Tab. LXX. ALLMÄNNA TRÄFRÄTAREN. 
( Merulius lacrymans Wolf.) 
Syst. Myc . 1. p. 326. Epicr. p. 502. 
Under benämningen Svamp i hus är denna art allmänt 
känd. Ehuru det säkerligen icke faller någon in att använda 
den som näringsmedel, räkna vi den till giftiga arter, emedan 
den gör rum, der den angripit trävirket, genom sin unkna 
utdunstning i hög grad osunda. Den förtjenar ock i detta 
arbete ett rum, då den är en af de mest skadliga svampar. 
Träfrätare-slägtet, hvars all a arter äro skorplikt ut- 
bredda eller blott i öfre kanten något utböjda, igenkännes 
lätt af grunda, nätformiga porer på ytan, som icke förlängas 
till pipor som hos ftörsopparna eller Tickorua. Äldre bilda 
de oregelbundna fållor, stundom tänder. Fröstoftet är hos 
flertalet af arterna hvitt, men hos närvarande art rostfärgadt. 
Alla dessa arter växa på trä, hvilket de förstöra och sönder- 
fräta. 
Närvarande art är den största och skadligaste i hela släg- 
tet. Den börjar som en tunn, fibrillös hinna, men blir utväxt 
tjock, spongiös, gulbrun och slutligen helt brun. I kanten 
är den hvitluden, och härifrån utsippra vattendroppar (eller, 
som man säger, gråter svampen), hvarigenom den friska veden 
genom fuktigheten beredes för dess vidare spridning. Porerna 
eller fållorna äro mycket oregelbundna, utväxta liksom mjö- 
liga af det rostfärgade fröstoftet. Svampen förekommer öfver 
hela landet, företrädesvis på slöjdadt trä i källare, boningshus 
o. s. v. Stundom angriper den nybyggda hus, hvilkas trävirke 
den inom kort tid förstör. Se Bot. Ut/l. 3. sid. 341 — 349. 
Man har uppgifvit flera medel att förekomma denna 
svamps härjningar; säkrast är att undanrödja vilkoren för dess 
utbildning. Dessa äro 1) fuktig grund; det är ej tillräckligt 
att skaffa allt vatten aflopp; man måste äfven undanrödja 
matjorden, som lätt insuper fuktighet; 2) qvaf och instängd 
luft , hvarföre vädervexling är oundgänglig. De svåraste härj- 
ningarne inträffa likväl, om man inreder nybyggda stenhus 
innan murarne fullkomligt torkat, eller begagnar icke fullt 
torrt virke, synnerligen om detta är hugget senare frampå 
vintern, sedan safterna i träden börjat uppstiga. — Bland de 
flera preservativer, man uppgifvit, är trädets flera gånger för- 
nyade bestrykning med kopparvitriol eller något utspädd 
svafvelsyra det förnämsta. Men då svampen angriper redan 
byggda hus, måste golfvet upptagas, den underliggande jorden 
undanföras och i stället en lerbädd, helst blandad med sot 
och mergel, inläggas, och sedan den väl torkat, fylles med 
grof sand och nytt golf inlägges. 
Tab. LXX framställer svampen i flera olika åldrar. 
Tab. LXXI. FRANSADE TAGGSVAMPEN. 
( Hydnum cirrhatum Pers.) 
Syst. Myc. I. p. 411. Epicr. p. 513. 
Närvarande art är nära beslägtad med Gyttrade Tagg- 
svampen (Tab. XVI) och växer ofta äfven i mindre tufvor, 
men hattarna äro hos denna mycket tunnare, fullkomligt ut- 
bildade, platta, med tydlig, i början inrullad och fransad kant. 
Hattens öfre sida är beklädd med enkla, nedliggande fibrer, 
till större delen fastväxta, men närmast kanten fria. Egent- 
ligen äro dessa anlag till taggar, hvilket följande art bestyrker. 
Taggarne på hattens undre sida mycket långa, smala, alla 
likformiga. Hela svampen är köttig, hvit, under torkning 
öfvergående till gult. 
Fransade Taggsvampen växer på stammar och grenar af löf- 
träd, i S. Sverige på ek och bok, men i medlersta Sverge äfven 
på björk, likväl sällsynt och sparsamt. Det är en verklig förlust, 
emedan den tillhör de läckraste svamparne, liksom följande. 
DUBBELTAND ADE TAGGSVAMPEN. 
{ITydnum diversitlms Fries 11. cc.) 
Nära förvandt med föregående, men försedd med kort fot, 
mycket oregelbunden hatt, utan fransad kant och alltid växande 
ensam. Synnerligast utmärkt är den genom trenne slags tag- 
gar; på öfre sidan upprätta, inskurna, ofta handlikt delade, i 
kanten längre upptill tjockare, klubb- eller trumpetlika, i spetsen 
tandade; på undre sidan regelbundna, enkla syllika. 
Växer på gamla björkstammar, mycket sällsynt. Hittills 
funnen i Småland och Östergötland sent på hösten. Dess 
smak och användande äro lika med föregåendes. 
Tab. LXXI f. 1 föreställer 11. cirrhatum, f. 2 H. diversidens, båda i na- 
turlig storlek. 
