Tab. LXXXIV. STINKANDE FLUGSVAMPEN. 
(Agaricus Amanita virosus Fr.) 
Epicr. p. 3. 
49 
Alla i Sverige växande Flugsvampar, hvilkas känne- 
tecken förut blifvit uppgifna, äro antingen giftiga eller miss- 
tänkta, ehuru den i förra häftet upptagna Rodnande Flug- 
svampen af en del författare upptages bland ätliga arter. 
Närvarande art är måhända den giftigaste bland alla och 
utmärker sig genom sin fräna lukt, som varnar för dess 
användande. Den är närmast beslägtad med den Ofläckade 
Flugsvampen, men utom lukten skiljer den sig genom tät, 
jemntjock, på ytan fjällig fot, nederst omgifven af ett mera 
fritt hylle. Ringen är lös, af en bomullslik väfnad, trasig. 
Hatten är tunnare, i början sockertopplik, sedan klocklik, 
utan fjäll eller vårtor, i våt väderlek klibbig, i torr glän- 
sande. Skifvorna smalare, i kanten af ringens lemningar van- 
ligen luddiga (floccösa). Svampen är oföränderligt hvit; 
endast hatten stöter stundom i gidt. 
Hittills är denna art endast funnen i Södra Sveriges 
löfskogar, men är der icke sällsynt flerestädes, såsom vid 
Femsjö i Småland; den framkommer tidigt, redan i Juli 
månad, då väderleken är regnig. Sannolikt är den i Södra 
Europa förekommande Vår-flugsvampen (A. vernus) en art- 
förändring af denna. 
Som så väl denna, som den Ofläckade någon gång insam- 
las för Champignoner, hafva vi ansett nödigt lemna figurer 
af båda. Sådana misstag hafva äfven haft dödliga följder, 
men äro ock oförsvarliga, då de vid minsta uppmärksam- 
het lätt urskiljas af de alltid hvita skifvorna, äfven om det 
allmänna hyllet vid fotens bas — deras väsentliga känne- 
tecken — skulle blifvit frånskildt. 
Tab. LXXXIY framställer arten i naturlig storlek. 
Utom de redan afbildade Flugsvamparne förekomma flera likaledes gif- 
tiga arter, som vi här nedan skola anmärka, ehuru utrymmet ej medgifver 
lemna teckningar der af. 
a. Fläckiga Flugsvampen (A. Amanita Mappa), om hvilken redan Förut 
vid Tab. II. (A. phalloides) blifvit nämndt. 
b. Grå Flugsvampen (A. Amanita pantheriuus) liknar fullkomligt All- 
männa Flugsvampen, men allmänna, lökformiga hyllet kan skiljas från foten, 
och hatten är grå. 
c. Stora Flugsvampen (A. Amanita excelsus) har äfven grå hatt, men 
är mycket större än föregående; allmänna hyllet försvinner alldeles vid fotens 
bas och qvarlemuar endast mjöliga fläckar på hatten. 
Alla tre förekomma så väl i löf- som barrskogar. 
Tab. LXXXV. VÄLLUKTANDE PLATTSKIFLINGEN. 
(Agaricus Clitocgbe odorus Bull.) 
Fr. Syst. Myc. I. p. 90. Epicr. p. 59. 
Platt- och Trattskiflingarne utgöra en naturlig grupp, 
Clitocybe, hvars kännetecken under t. 45 blifvit angifna. Enda 
skillnaden dem emellan är, att hos de förra hatten vanligen 
är platt och skifvorna endast fastväxta, föga nedlöpande på 
foten; hos Trattskiflingarne åter är hatten i midten ned- 
tryckt, trattlik och skifvorna långt nedlöpande på foten. 
Välluktande Plattskiflingen år lätt känd genom sin ange- 
näma anislukt och sin mer eller mindre gröna färg, stun- 
dom höggrön, oftast erg-grön, tillika stötande uti grått eller 
hvitt. Skifvorna äro stundom alldeles hvita. Foten år tät, 
men inuti fylld af en lösare massa, 2 tum och derutöfver 
lång, 3 — 4 lin. tjock; stundom kortare och nedtill uppsvälld. 
Hatten är köttig, men tunn, i början kullrig, äldre platt, 
2 — 3 tum bred, slät och glatt (icke klibbig). Skifvorna fast- 
växta vid foten, mindre tätt sittande. 
Arten är temligen allmän både i löfskogar och barr- 
skogar, men förekommer sällan i någon större mängd. Den 
upptages allmänt bland ätliga arter och har en angenäm 
smak. Då den likväl är föga köttig, är dess insamling min- 
dre lönande. Med någon annat art kan den icke förvexlas. 
Tab. LXXXV framställer arten i naturlig storlek. 
13 
