51 
Tab. LXXXVIII. SVAFVELGULA TICKAN. 
(Polyporus sulfureus (Bull.) Fkies.) 
Sy st. Myc . p. 357. Epicr. p. 450. 
Af Tickornas slägte äro redan flera arter framställda 
(tab. 8, 24, 44 m. fl.), hvarvid slägtets kännetecken blifvit 
angifna. Närvarande art framställer en stor tufva, som bil- 
das af flera sammanväxta och öfver hvarandra liggande hat- 
tar, antingen växande på upprätta stammar, då tufvan blir 
half, med alla hattarna åt en sida; eller på nedfällda stockar, 
då den är hel, med hattar åt alla sidor. Fot saknas nästan 
alltid. 
De enskilda hattarne äro mycket breda, glatta, på ytan 
vågiga, vanligen rödgula, med åldern bleknande. Undersidan 
är platt, betäckt med mycket små, alltid svafvelgula porer. 
Köttet mycket mjukt (närmast liknande mjuk ost), saftigt 
(så att stundom en svafvelgul mjölk-saft utflyter ur det- 
samma) och icke tradigt, som hos närbeslägtade arter; äldre 
blir hela svampen hvit och söndersmulas. 
På gamla löfträds-stammar, synnerligen Ek, förekommer 
denna art icke sällsynt och faller genom sin storlek och 
höggula färg lätt i ögonen. 
Artens egenskaper äro föga kända. Den har fästat 
Chemisters uppmärksamhet genom de kristaller af oxalsyradt 
kali, som afsättas på den torkade svampens hatt och stun- 
dom betäcka den som en skorpa. Som ätlig har den hit- 
tills icke varit känd; smaken är syrlig. Men Herr C. J. Hjerta 
har meddelat mig att han användt. den som näringsmedel 
samt funnit den smaklig och oskadlig. Denna iakttagelse 
år af vigt, ty genom sin storlek bör dess insamling blifva 
lönande. Beredningssättet är likväl mig obekant. 
Utom de redan afbildade tillhöra Tickornas slägte ett 
stort antal märkvärdiga arter f. e. P. umbellatus, som bil- 
dar tufvor af en mängd trattlika hattar. I ekonomiskt 
hänseende är likväl endast Björktickan (P. betulinus) an- 
märkningsvärd; den användes till nåldynor, som kork o. 
s. v. men framför allt till de yppersta rakstriglar. Den år 
allmän på björk, lätt skild från alla öfriga genom en sned 
puckel på hattens öfre sida, med hvilken den är fastväxt. 
Hattens färg är brun; piporna och genomsnittet hvita. 
Tab. LXXXVIII framställer i förminskad skala (ip en tufva af arten. 
Tab. LXX*XIX. BRÄCKLIGA TAGGSVAMPEN. 
(Ht/dnum fragile Fries.) 
Monogr. Hymenom. II. p. 275. 
Denna art har länge blifvit förvexlad med den t. 81 
afbildade Hydnum leevigatum, hvarföre vi ansett nödigt lemna 
figurer af båda. 
Den Bräckliga Taggsvampen är en af de största i släg- 
tet och uppnår .stundom ända till en fots bredd, med 3 — 4 
tums tjock fot, men finnes oftast mindre och är i allmänhet 
mera oregelbunden än öfriga förvandta arter. Foten är stun- 
dom kort och tjock; stundom förlängs den till 3 tum och 
&r smutsigt hvit. Hatten är mindre köttig än hos besläg- 
tade arter, särdeles bräcklig, vanligen nedtryckt, i början 
finluden, blekare, äldre glatt, stundom småfjllllig, gråbrun, 
något stötande i rödbrunt och i kanten vågig eller flikig. 
Köttet är löst, grått. Taggarne mycket långa, något nedlö- 
pande på foten, i början hvita, äldre grå. 
Växer i barrskogar, hittills endast funnen i Småland, 
Östergötland o. s. v., vissa år mycket sparsamt. 
I anseende till sitt lösa kött och milda smak har denna 
som näringsmedel företräde framför den fjälliga Taggskiflin- 
gen och närmar sig mera den Bleka. 
Tab. LXXXIX framställer Bräckliga Taggsvampen i yngre ålder. 
