Tab. XC. BRANDGULA TAGGSVAMPEN. 
( Hydnum politum Fries.) 
Epier. p. 507. Monogr. Hym. II. p. 277. 
Den Brandgula Taggsvampen är den utmärktaste, vack- 
raste, smakligaste arten i sitt slägte, men tillika den säll- 
syntaste. Från alla öfriga skiljer den sig derigenom, att 
taggarne, som hos de öfriga arterna nedlöpa på foten, hos 
denna lemna en bar ring rundt kring densamma, fri frän 
taggar. Den utmärker sig ytterligare genom sin släta, glatta, 
glänsande (ehuru aldrig klibbiga) brandgula yta både på 
hatten och foten. 
Foten är vanligen tumshög, 4 — 1 tum tjock, men vid basen 
lökformigt uppsvälld. Hatten är köttig, flat eller något ned- 
tryckt, 2 — 4 tum bred, vanligen kretsrund, sällan vågig i 
kanten. Köttet är mört, hvitt. Taggarne syllika hvita, utan 
att äldre skifta färg. I naturlig förvandtskap står den Bleka 
Taggsvampen närmast. 
Den är hittills endast funnen vid Femsjö i Småland, 
der den fanns sparsamt på grusiga vägkanter, betåckta af 
tallbarr. Taggsvamparne, med få undantag, tillhöra före- 
trädesvis barrskogar. 
Sedan ofvanstående redan var satt, har jag erhållit teck- 
ning af denna art, funnen i Östergötland af vår utmärkte 
svampkännare, Herr H. von Post. Den afviker dock från 
den af mig samlade genom smutsigt gul, i brunt stötande hatt. 
Lukt ingen märkbar, men smaken är angenäm. Dess) 
användning lika den Bleka Taggsvampens. 
Tab. XC framställer svampen, tecknad efter torkadt exemplar. 
Tab. XCI. KLUBBLIKA TRUMPETSVAMPEN. 
( Craterellus clavatus (Pers.) Fr.) ’ 
Fries Epier . 533. 
Trumpet-svamparnes slägte har en genast i ögonen fal- 
lande likhet med Chantarellerna, med hvilka de förr före- 
nades, men dess arter hafva på hattens undre sida inga ut- 
bildade skifvor, utan äro antingen släta eller på sin höjd 
skrynkliga, helst äldre. 
Den Klubblika Trumpetsvampen är mycket köttig, med 
tät, kort fot, som upptill utvidgar sig till den päronformiga 
hatten, men i spetsen är den liksom tvärt afhuggen och i 
midten vanligen nedsänkt, i kanten något vågig. Undre sidan, 
hvilken beklädes af fröredningen, är skrynklig, purpurfärgacl 
eller violett, men äldre liksom hattens öfre sida smutsgul. 
Denna mycket utmärkta och lätt urskilda art finnes på 
fuktiga ställen i skogarne, helst på lerbotten, i stor mängd. 
I mellersta Sverige är den icke sällsynt, men hvarken i Skåne 
eller Småland har jag funnit densamma. 
Arten tillredes och användes på samma sätt som Chan- 
tarellen. 1 vissa trakter af Tyskland f. e. i Mähren torg- 
föres den i stor mängd. Efter min smak är dess kött mera 
svampartadt (spongiöst), men mindre segt. 
Öfriga arter af detta slägte hafva tunn, hinnaktig hatt 
och äro derföre icke användbara. 
Tab. XCI framställer arten i naturlig storlek. 
